115 



ved at vende tilbage til det (longis intervallis d. e. efter at have 

 bestaaet i langTid? Cic. de nat. Deor.). De ere derfor kun Un- 

 derguder, Endelighedens Guder; hans hoieste Gnd, det egentlig 

 Guddommelige er efter Arist. Phys. Ill, 4 Principet selv, to arcst- 

 pov, nemlig Modsfetningernes absolute Enhed, hvorimnd bine ere 

 deres relative Enhed, deres Sanimenfatning. At Anaximandros 



vi have seet i Conseqvensen af hans System, men det bevidner 

 ogsaa Cic. de Datura Deorum I, 10: nativos esse 'decs, longis 



mundos, og Stobseus Eel. Phys. I. c. 2. 28 (I, p. 56 ed. Heeren) 



for disse Verdner oupavoi synes at vidne for Efterretningens Paa- 

 Hdelighed, sml. Galen hist. phil. c. 8, S. 251, Cyrill c. Jul. I, S. 28, D, 

 Tert. c. Marc. I. 13, hvilken sidste udtrykkelig betegner dem som 

 universa coelestia, altsaa som Totaliteter. Imod de philosophiske 

 og historiske Grunde, der saaledes stotte denne Opfatning af, hvad 

 man kunde kalde Anaximanders Theologi, kan neppe komme i 

 Belragtntng det enestaaende Sted af Plutarch (de plac. phil. 1, 7), 



for Guder. Det kunde vistuok synes, at denne Angivelse lod sig 



allerede have seet, Zeller, vil, nemlig ved at antage, at Anaxi- 

 mander med Himle netop liar ment Stjernerne d. e. egentlig deres 

 8ph«rer. For denne Antngelse kunde ogsaa synes at tale det, 



