116 



Qvantitet, men kun deres Qvalitet, nemlig at de ere Totaliteter 

 af Tilvrerelsens Elementer eller Modsaetninger gjore dem til Verd- 

 ner og dermed til Guder, og hvad det Andet angaar, da kan, 

 som dog Krische selv rigtigen bemserker, dette Ciceronianske 

 Udtryk ikke va?re bogstaveligt at fnrstaa; thi Ordoi nativos og 

 Ciceros egen umiddelbart ovenpaa det Citerede folgende Indven- 



bevisor tilfulde, at dor her er Tale om en virkelig Tilbliven og 

 Forgaaen, ikke om en blot Opgang og Nedgang. Udtrykkefc ori % 



cero selv, ikke bans gr.-eske Kilder, bliver altsaa et blot Billede, 

 og det, at han anskuer Verdnernes eller Gudernes Fodsel af Ur- 

 stoffet og deres (ved deres Fedsels og Existenses Uretfrerdighed 

 forskyldte) Undergang deri under det meget passende Billede af 

 Stjernernes Opgang og Nedgan t u, dot beviser ingenlunde, at ban 

 virkelig ansaa dem for Stjerner. Denne Identification af Stjer- 

 nerne med Verdnerne kan heller ikke, som man maaske kunde 

 falde paa, reddes ved at tillsegge Anaxiniander Heraklits og 

 Andres Anskuelse, at Solen og 8tjernerne hver Dag hlivo til Ira 

 Nyt; det rnodsiger allerede Ciceros eget Udtryk; thi hvorledes 

 man end vil forstaa Udtrykket Jongis intervallis", hvad enten 

 man vil forstaa det positivt om Mellemrummet tnello.n deres Til- 

 bliven og Forgaaen, altsaa om Varigheden af deres Bestaaen, 

 hvad der fra Tankens Side vel er det Rimeligste og hvad der 

 bestyrkes ved Pint, hos Eus. I, 8 : aiw^ato U tt)v (pfropav T frefftot, 

 xat noko icporspov dp y^waxv, eller man, hvad maaske Ordet inter- 

 vallis nrermest tilsiger, forstaar det negativt om det tomme Mel- 



manders Verdner med Stjernerne, Stik. Naar nemlig Krische 



