130 



Doden. Dct er i det allerede tidligere omhandlede StedafSim- 

 plicius (in Phys. fol. 6, a), hvor det hedder : „detSamme, hvoraf 

 det Existerende har sin Tilbliven, i det forgaar det ogsaa efter 

 Tilborlighed (xaxa to x? £WV ) 5 tni det giver Bod og lider Straf 

 for sin Uretfaerdighed efter Tidens Orden". (I Forbigaaende kan 

 her bemaerkes, at det baade efter Simplicity's Udtryk og efter 

 philosophiske Grunde er ganske ubefoiet, naar Mnllach vil 

 undtage de sidste Ord „efter Tidens Orden" fra Citatet, der- 

 som det ellers ikke, hvad man neesten skulde formode, og 

 hvad ogsaa hans latinske Oversaittelse synes at vise, er en blot 

 Trykfeil). Vi have ovenfor udviklet, at Endeligheden, Existen- 

 sen, for Anaximander er Uendelighedens, Va3senets, Ophaevelse, 

 og at derfor dette Vsesen i Endelighedens Tid knn har en Exi- 

 stens, der ingen Existens er, en potentiel, nemlig som Tilveerel- 

 sens skjulte Magt, dens Lov. Men denne potentielle Existens 

 er netop den nimodstaaelige Tendens til uophorlig at saette sig i 

 virkelig Existens, og da Endeligheden er Uendelighedens OplnE- 

 velse, kan denne kun komme til virkelig Existens ved til Gjen- 

 gjreld — dette Udtryk her forstaaet bogstaveligt - at ophajvc 

 Endeligheden, med andre Ord : Vajsenet er ikke saameget 



