V.Y> 



TilMivon folger en Vteren og efter denne en Undergang. 

 nander bar udtalt Tidens, Timelighedens, Forkrfenkelighe- 

 anke; som han er den Forste, der har reflekteret paa Uen- 

 >den som saadan, saa og paa Endeligheden og det i begge 

 'ormer baade Rummets og Tidens : han har paa sin Maade 

 Rummets Begreb i sin Laere om Mods^fninoenios Udskillen 



don abstract Uendelighed. Vi have her i Philosophiens Historie 

 det samme Forhold, som for Religionshistoriens Vedkommende i 

 den reoyptiske Religion, der paa samme Tid kan kaldes Dodens 

 og Udodelighodens Religion, den, der forst har ndtalt den almin- 

 delige. Dodelighcds, og den, der forst har udtalt; Udodelighedens 

 Tanke, et Forhold, der jo ogsaa er det uaturlige og nodvendige; 

 thi Udodeligheden er ikke simpelthen en endelos Fortsa?ttelse at' 

 Livet, men Dodens Overvindelse. ug t'orndsa'tter saaledes denne, 

 og paa den anden Side: Doden, Grrensen, kan kun fattesafden 

 Tanke, der igrunden er udover den; ved at anskue Grrensen or 

 man eo ipso udover den, saa at igrunden er i selve Dodstanken 

 Udodeligheden faktisk tilstede, og Dedstanken er selv det fuld- 

 kommen fyldestgjorende Bevis for Udodeligheden. Forholdet. er 

 altsaa i den verdslige Historie, ligesom i den hellige: ligesom 

 Gud i denne ikke et 0ieblik lader Mennesket uden Haab, men 



betragte de t<,r>Ujeilii:<' 



