257 



Skandinaviske Mynter, 



[undue red Verey i Sckweitz. Beskrerne af A. Morel Fatio, Bestyrer 

 af Hyntknbinettet i Lausanne. Efter Rente numismatique Tome X, 

 1865, med Anmmrkninger af C. J. S chine. 



Imedens Bestyrelsen for Anlregget af en Sporvei lod i April 

 1861 udgrave den Fordybning, som nu adskiller Byen Vevey fra 

 dens gamle St. Martins Kirke, fandt nogle Born i det nylig op- 

 gravede Jordsmon paa det Sted, som kaldes de tre Kastanietra?er 

 (les trois Marronniers), en vEske eller et lidet Skrin med en heel 

 Deel Mynter. Jeg antager (thi Ingen har kunnet oplyse derom), 

 at dette Skrin var af Tire og, da det havde ligget saa laenge i 

 Jorden, i en saa maadelig Forfatning, at Finderne aldeles ede- 

 lagde det eller lode det ligge paa Pladsen. Hvad Skrinets Ind- 

 hold eller den lille Skat angaar, hvilken jeg uu vil beskrive, da 

 tiltalte den ikke de nye Eiere anderledes, end som et Legetei 

 uden Vserdi, og efterat den havde gaaet saaledes mellem deres 

 smaa Hcender, gik de Stykker, hvoraf Fnndet , bestod, enten til- 

 grunde, eller de adspredtes og kom i nogle af Byens Indvaaneres 

 Besiddelse. 



Under den almindcligc Ligogvldighed for Sagen fandtes imid- 

 •ertid to eller tre Personer, som, uagtet Nnmismatiken var dem 

 en lukket Bog, dog besade nogen Sands for Fortidens Mindes- 

 maerker og derhos fik den heldige Idee at opsamle flere Exem- 

 plarer af de skjore Penge. 



Disse Mynter, for Storstedelen - idetmindste tilsyneladende — 

 "den Legender, slet slagne og med Praig, som kun sees paa den 

 e "e Side, trodsede enhver Bestrrebelse for deres Udtydning, og 

 jeg erindrer, at jeg i den Tid, skriftlig spurgt tilraads og med- 

 deelt nogle nfonneiige Afbildninger af den davrerende Konservator 

 for Myntkabinettet i Lausanne, maatte tilstaa min Uformuenhed 

 M at afgive en tilfredsstillende Forklaring. 



Flere Aar forleb saaledes, og der viste sig for mig ingen An- 



