266 



at nogle hidt.il ubekjendte Typer ere komne for Lyset. Vi have 

 seet, at Fremkomsltiden for den storste Deel er Midten eller 

 maaskee Begyndelsen af 12te Aarhundrede, da jeg gjentrtgende 

 har ved flere henledet Opmserksomheden paa, at deres Stiil kan 

 henfores til Magnus I's og Harald Ill's Tid, 1036-1066. Der 

 staar nu tilbage at omtale de Omstaendigheder, sorn kunne have 

 bevirket Nedgravningen af alle disse Mynter. . 



Hvilke kunne disse Omstasndigheder vrere, og hvilken Be- 

 va?ggrund forte Nordens Ma3nd til Schweitz i det 12te Aarhun- 

 drede? Krig var det ikke, da Historien ei vilde lade noget be- 

 vsebnet Indfald uomtalt. Heller ikke var det Handel, men en 

 hoiere Drivfjeder, den nemlig, at. den religiose Tro trak hine nys 

 oinvendte Folk med deres endnu friske og begeistrede Andagt til 

 Rom og det hellige Land! — Dette var altsaa Grunden til, at 

 Nordmsend toge deres Vei gjennem Schweitz. En simpel Slntninu 

 viste mig den strax, og jeg saa i den ene Mynt fra Avenchcs, 

 i den lille Skat fra Vevey, ligesom ogsaa i det Stykke, som var 

 fundet ved Etroubles paa den anden Side af St. Bernhard, en 

 Folgeisekke af Vidnesbyrd, om Veispor, betraadte. tilligemed de 

 naevnte trende Steder som Hvilepunkter, paa Reisen fra Norden 

 til Rom. Saavidt var jeg kommet, da jeg erholdt Kjendskab til 

 et Vesrk, der indeholder fuldgyldige Beviser for denne min Hy- 

 potheses I dette fortrinlige Arbeide fra en ligesaa samvittigheds- 

 fuld som kundskabsrig Forfatters Pen, og hvis Talent er meget 

 forud for hans Alder, stedte jeg allerede i de ferste Sider paa 

 en Fremstilling af de Endemaal, hvilke Rom, Byzants og Jeru- 

 salem frembede som ligesaa mange lysende Punkter for Imagina- 



