290 



tildeels symbolsk. At Benjamin i Ps. 80 mevnes, maa forklares 

 derhen, at den fremfores som Reprresentant for det medlidende 

 Jnda; tlii Benjamin var jo Tistamrnerigets nsermeste Nabo og user- 

 meste Beslsegtede. 



Hr. Chr. Boeck foreviste et Par fra Cap for flere Aar tilbage 

 hidsendte Horn af en Bos, hvilke ban allerede tidligere ved Mo- 

 det den lite September 1860 bavde forelagt Selskabet. Han 

 havde dengang bemrerket, at disse Horn syntes at benvise til, at 

 i Sydafrica levede en Art af Bos, som hidtil ikke var beskreven 

 og optagen i noget bam bekjendl zoologisk Vierk, og som if0lge 

 Hornenes betydelige Lamgde kunde betegnes med Artsnavnet 

 „Umgicornit. u Det vilde dog rare besynderligr, at en saa stor 

 Dyrart som en Battel, der desuden var ved Hornenes Form gan- 

 ske ma>rkelig, skulde vaere bleven ubekjendt for de mange Jsegere 

 og Naturforskere, som havde gjenncmreist det sydlige Africa, saa 

 at der kunde v»re nogen Tvivl om, at Hornene tilborte et vildt 

 Dyr. Det var imidlerti.l ikke heller antageligt, at der af den 

 tamme Race, som boldes i Sydafrica, og som nedstammer fra 

 Holland, skulde have ndviklet sig en Varietet med en Hornform, 

 som den foreviste. Mau kunde saaledes ikke afgjere, hvorvidt 

 Hornene skulde kunne betragtes at rare af en endnu ikke be- 

 skreven Oxeart, tur man fik fuldsttendigere Oplysninger. 



Da Chr. Boeck i afvigte Sommer tilfteldigviis traf W. Schreu- 

 der, Biskop ved den norske Mission i Zululandet, spnrgte ban 



africa, der havde Horn af den Form, som ved et Rids forevistes. 

 W. Schreuder gav ham da felgende Underretning: De ointalte 

 Horn havde Biskopen sendt over Cap til Universitetet. De vare 

 af en vild Beflfelko, som var skudt af en Hollaender ved Navn 

 Gaus i Nserheden af Entumeni, hvor Schreuder bar sit Ophold. 

 Til Egnen kom pludselig en Flok B0fler, der vakte megen Opsigt 



