er neiagtig sandt; thi Gud Fader or som saadan kun i Fo 



ikkc er aabeidmret i (let G. T. Jodedommens Gud, lasilmldt 

 Moi saadan, er saaledes netop ikke den sande Gud: tin den s 

 Gud er i Sandlied kun den absolute, den 1'u I dst ;i- 1 1 <1 i u f aabrnl 



Men er selv den jediske Religions Gjenstand ikke i er 

 Forstand den sande Gud, saa er endnu mindre denne Rdi 

 selv den fuldt sande. Thi her maa det subjective Moment 

 vendigviis medtages i Betragtningen. Den Bevidsthed, for hv 

 Gud endnu ikke er aabenbaret i Kjod, der altsaa er Bevidsth 

 om et uforsonet Modssetnings-Forhold, er temmelig langt fra 

 sande Religion. Troen paa en Forventning er ganske vpcsc 

 forskjellig fra Troen paa en Virkelighed. 



Den virkelige, historiske, i sig selv tilbageholdte Jededo 

 f. Ex. med sin snevre Nationalitet og sin strenge Ceremouic 

 neste — maa ikke forvexles med den ideale Religion, sor 

 christelig Udlreggelse kan finde i det G. T., i hvUken Jode- 

 men va?sentlig skrider udover sig selv. Den Jodedom, der 

 bliver Jodedom, er saa langt fra at annamme den frelsende 

 at dot meget mere netop er den, der skyder Frelsen fra 

 Israel liar vel paa den ene Side fostret Cbristus, men bar 

 den anden Side ogsaa korsfrestet ham; Modsfetningen optr 

 her i den meest skjaerpede Form. 



Den gamle Kirke betegnede derfor ogsaa Joderne - og r 

 de paa deres Viis meest troende - fortrinsviis som vantro 

 var mangengang tilboielig til endog at srette dem under 



