300 



- paa et andet Standpunkt — en ved sin Sturhed eller andre 

 Egenskaber udmerket Naturgjenstand. Og deros Mythologie 

 veed jo at fortrelle om fodte, om tilblevnc Gnder. Men for 

 Hebreeerne er det Tilblevne, det Skabte, som saadant ikke gud- 

 dommeligt. 



Gud er saaledes det Absolute, det Uendelige, mermest 

 som det Ikke-Endelige. Gud er ikke endelig. og det Endelige er 

 ikke Gud. 



Denne skarpe Adskillelse at' Gud fra Endeligheden er charak- 

 teristisk og bar de vigtigste Folger med Hensyn paa Opfattelsen 

 saavel af Guds Egenskaber og 6jerning 1 Bom af Menneskets Stil- 

 ling og Opgave. 



Gud er den absolut Vrerende, noiagtigerc maaskee det 

 absolute Vsesen, uforanderligt, identisk med sig selv — i Mod- 

 saBtning til Endelighedene forgja3ngelige Skingestalter og Hednin- 

 gernes Skinguder. Det charakteristiske Navn Jehova (egl. fflitO 

 betyder sandsynligviis iirermest den, som i Saudhed er. p|VlN 

 iTHfct IVffo Jeg er den, jeg dfr, eller: jeg er den, som er, 

 saaledes' forklares Navnet i Exoa. 3, 14. Jeg er mig selv tig, 



Deribr taales heller intet Billede at'Gud; kun det Sande, det 

 i Sandhed Vrerende maa dyrkes, intet Skinvresen, ingen Phan- 

 tasie, intet Gjort eller Skabt. 



Saaledes aeeentueres ogsaa sterkt Guds E en bed — i Mod- 

 ssetning til Endelighedens Mangfoldighed. 



Ligeledes Allestedsnrervrerelse, Almagt og Alvidenbed. 



Denne absolute Eenhed er fremdeles i sig reflecteret; det 



sentlig udelukkende. sretter Koi>kjellen, iModsa-tningen, Ende- 



vresentlig transseendent Aarsag — Skaber. 



Skabelsesbegrebet tilhorer vfesentlig Joderne. Istedet derfor 

 have Hedningerne en Kosmogonie. Thi hos dem er Verden selv 



