302 



er saare godt. Saaledes oprindelig ; men det Onde faaer forresten 

 en yderligere Udvikling, hvororn senere. 



Af den teleologiskc Betragtning er det en Folge, at Skalmin- 

 genidetHele faaer et bestemt TsXof, Mennesket, der som saadant, 

 skarpt udsondres fra den ovrige Skabning. Her sees endogSpOf 

 af en Aabenbaring; thi skjont skabt af Jordens Stov, er Menne- 

 sket dog ved en sseregen Act skabt i Guds Billede, efter bans 

 Lignelse, ogGud har endog bbest ham Livets Aande ind gjennciii 

 bans Na3se, hvori man kan finde en svag Antydning til, at Men- 

 neskets Sjfel er et Slags Emanation afGnddommen. Dog er Gud 

 ikke egentlig aabenbaret i Mennesket, men det er kun bestemt 

 til, at han kan aabenbare sig for det. 



Saaledes trseder Menneskets Bestemmelse det imode i Form af 

 et positivt Bud, en ny Aahcubann^ ai'Gud, der ikke ligger i dels 

 Natur. Skabningen, som Gud har sat ud af sig selv, ligeover kit 

 sig, skal vistnok gjcniH.'in Mennesket vende filbago til Eenhed nied 

 Skaberen, men uden at denneTilbagevenden som immanent Ten- 

 dents er nedlagt i dens Natur. Den er Noget, som blot skal 

 v»re, men som i ingen Henseende er; det Vaireskullende og det 

 Vffirende ere her netop absolut skiltc ad. Mennesket har faaet 

 Frihed, men denne Frihed er her endttu af den blot negative 

 eller forrnelle Art, at den i sig selv ikke forer tilbage til Gud, 

 men ligesaa gjerne kan fore fra ham. Derfor maa dens Retning 

 bestemmes ved et nyt positivt Paala?g, og Eenheden med Gud 

 bestaaer tilsidst ikke i Frihed, men i Lydighed, Frihedens Op- 



Friheden er saaledes ikke 0iemed, men kun Middel til en 

 selvvalgt Afhaengighed. Fyheden er vresentlig en Fr i s telse, der 



heden. Mennesket skal ikke fede af Kundskal 

 og Ondt; det skal gjore Afkald paa at handle 



