306 



Plet eller Rynke, et Kongerige af Preater, et helligt Folk." Og 

 det maa for det forste skarpt afsondres fra „Folkene", U% Hed- 

 ningerne, der ere overladte til sig selv og folge den naturlige 

 Udviklings Fodspor. I Modsaetning dertil maa Gudsfolkets Fe- 

 relse heelt igjennem \ivyq vidunderlig. Dette Folk skal stedse 

 staae for Guds Aasyn og stedse drages n arm ere til ham. 



Med andre Ord : dette Folks Opfattelse af sin egen Stilling 

 og Skjebne er heelt igjennem teleologisk og religies. Det bliver 

 ikke staaende ved de timelige Aarsager og de timelige Formaal, 

 men stiger umiddelbart op til det Evige, der er overnaturligt. 

 Det er sig bevidst et gaddommeligt Kald, og hertil sigter Alt, 

 hvad det er blevet og er. 



Forsaavidt alligevel Folket selv ogsaa er et naturligt V<>\k. 

 bestaaer af menneskelige Individer, der ere naturlige Betingelser 

 nnderkastede. njontager sig her den sanime Moriesetning mellem 

 det Guddommelige og det Naturlige, som endnu ikke er forsonet. 

 Gjennem hele Folkets Historie drager sig en Vaklen mellem det 

 Himmelske og Jordiske, mellem Gud og Afguderne. Faldet for- 

 nyes stedse, og fortsat overnaturlig Aabenbaring er stedse ned- 

 vendig. Og i Aabenbaringsfolket selv udskiller sig stedse en 

 mindre Kreds af inspirerede Individer, der seprajsentere den gud- 

 dommelige Aabenbaring, og som saaledes staae i det samme For- 

 hold til Folket, som dette til Hedningerne. Og disse — Prophe- 

 teme (i udvidet Forstand) — ere selv ikke heelt gjennemtrsengte 

 af Guds Auml, men i Mangt og Meget endog modstrffibende, saa 

 at Aabenbaringen kun momentviis bliver dem til Deel, og ikke 



