307 



fattende og gjennemtreengende — overvinde enhver Grsendse, 

 extensivt og intensive. Saalamge det kun indtager ot begraMidset 

 Gebeet og har noget Andet udenfor (eller indenfor) sig, er det 

 ikke absolnt, og saaledes netop efter hebraisk Synsmaade ikke 

 guddommeligt. Joderne have derfor ogsaa stedse, ved Siden af 

 deres Parricnlarisme, luivt mere eller mindre klare Ahnelser otn 

 deres Religions Universalitet. Jehova er vistnok naermest Israels 

 Gud, men dog ogsaa Himmelens og Jordens Herre, og Hednin- 

 gernes Guder ere Intet. 



Og vistnok ere hans Bud positive, ydre, og en streng Lov- 

 tjeneste med et forberskende Prreg af Udvorteshed, det deraf 

 nrermest folgende ctbiske Maal. Men derhos dsemrer ogsaa mere 

 og mere Bevidstheden om, at der l'ordres en storre Iuderlighed, 

 en dybere Gjennemtraengelse, at Gud ikke har Lyst til Offer, men 

 til Ydmyghed o. s. v. (Se f. Ex. Ps. 50. Jes. 1, 11-18 C. 66, 



Men paa den anden Side stud Virkeligbeden, der i saa mange 

 Henseender var fjern fra dette Ideal. Den sande Guds Dyrkelsc, 

 tetedetfor at omfatte alle Jordens Shtgter, var indskrrenket til en 

 Hden soever Kreds, og det Folk, hvis Gud var den Strerkeste 

 eller meget mere den ene Stserke, viste sig magteslost og afham- 

 gigt, udsat fur Naboernes Undertrykkelser. Og selv i denne 

 snevre Kreds, i dette tilbagetrajngte Folk, stod Gudsdyrkelsen 

 paa svage Fodder. Der var, som alt tidligere bemerket, en he- 

 standig Vaklen og idelige Tilbagefald til Afgnderne, og Jehova- 

 frvrkelsen selv for en stor Deel et ydre Skin. 



