81 



Der var en Tid, da Videnskaben salle 

 Det Skjonne udenfor sin Tempelhal, 

 Da strengt de Laerde vogted sine Skatte 

 Som Hieroglypher, bag: tredobbelt Skal, 



At Kunstner, Digter er blandt deres Tal, 

 Da med Foragt de Iukkcd sine Dore 



Nu er det, Gud skee Lov, lsengst anderlede 



I dunkle Hal er Lyset nu brudt ind, 



Nu Videnskab og Kunst kan sammen fredes 



Og lyse vidt med fselles Slraaleskin, 



Nu kan en Digter og til Sajde stedes, 



Hvor der paa Aandens Gjerning la?gges Vin 



Naar Tankens Mader festlig Stemning krsv 



Off dette Mode bar en saadan Tone, 

 Det foler vist Enhver af Hjerlegrund: 



Er jo vor Gjiest i denne Aftenslund. 

 Dog ei fordi han fodtes nser en Throne, 

 Er ban os kjier i Aandens Palmelund - 

 Hans heie Raid vel lafle kan vor Gjerning, 

 Men vor ban var, selv uden Lykkens Tern 



Han slaaer jo selv paa Videnskabens Hoie 



Han gransker selv med klart, erfarenl 0ie 

 Jo i Historiens dybe Skjjebnespil, 



I skjonne Rhythmer, saa den slutter til 

 Om Tanken, og hvert Tonefald opfanger - 



