den antikeKunst har man hentet deels Forbilleder til mere eller 

 mindre direct Efterligning, deels Ilhistrationer til a3sthetiske Kate- 

 gorier og Love. Nogle have endog ikke va?ret langt fra at mene, 

 at disse Kategorier og Love vresentlig kun ere abstraherede fra 

 den classiske Kunst og dennes Eftervirkning i den moderne, og 

 at altsaa, hvis tie classiske Knnstformer. som ved Vane og For- 

 dom ere blevne anseede snm menstergyldige, tilfaeldigviis havde 

 vaeret anderledes, end de nu ongang ere, vor hele ffisthetiske 

 Videnskab vilde fra Grunden af vrcret en ganske anden. Heri er 

 nuvistnok en stor Misforstaaelse ; thi Knnstens. som Skjonhedens, 

 Love ere i sig evige og grmidede i Sagens egen Natur, hvoraf 

 Videnskaben tilsidst maa udlede dem. ikke blive staaende ved 

 den blotte Abstraction. Og den classiske Kunst er netop derved 

 classisk, at den har bragt hine i sig gvldigoLove til den klareste 

 Anskuelighed — ikke omvendt, at Lovene skulde va?re gyldige, 

 fordi de vise sig i en tilfreldigt antagen classisk Kunst. Men vel 

 er det saa, at denne anskuelige Fremtneden af Kunstens og Skjen- 

 hedens Grundlove har vseret og er et nodvendigt Middel til at 

 bringe dem til Bevidsthed, og at her, som overalt, Kunsten og den 

 factiske Gestaltninu niaatte gaoo forud for Videnskabeu, uagtet 

 denne, naar den er naaet frem til Modenhe<l ikke lsenger soger 

 fit dybeste Fundament i PbaBuomenet, Ideens Aabenbarelse, men 

 i Ideen selv. De fleste Mennesker ere desuden ikke island til at 



i sig Monstergyldige, for at den ikke skal rives med af ethvert 

 tilffeldigt Indtryk eller ialfald af enbver flyglig Tidsstemning eller 

 Moderetning. Her er det vigtigt, at det Classiske virker som en 



et nodvendigt og naturligt GjoiiniMniraoLr-led til en hoiere og friere 



