som {jidXXov qpo'pTtxos og bans forresten kuns som Formodning op- 

 stillede Sammenligning mellem dem: Uap^&vChr^ sotxe tou xaxa 

 Xc'yov sv8c aVcecrflai', MeX'-saoe tou xa^'uXijv (Met. I, 5) derhen, at 

 Melissos skulde veere mer Popularplvilosoph og iner Materialist, 

 saa er netop det Modsatte Tilfselde. Har noget af disse Systemer 

 veeret inimaterialistisk, hvad der vel kan vrere tvivlsomt, saa har 

 det ialfald ikke vseret Parmenides's, hvis V amende jo er kugle- 

 formet, — netop Identiteten som mathematisk Form — Noget, 

 der jo som bekjendt, spiller en Rolle i Gorgias's Bekjsempelse af 

 Hypothesen om det Va3rendes Enhed, men snarere Melissos's, der 

 ialfald i 16de Fragment laerer, at det Vaerende ikke er aw^a, 

 fordi det da vilde have Dele, der vilde begraense hinanden, et 

 Argument, der jo gjaelder mod Materialitet overhoved, om man 

 vilde tage aojxa i indskraenket Forstand om et organisk Legeme. 

 Det er saa langt fra, at Melissos har givet Kjob ligeoverfor po- 

 pulaere Synsmaader, at han tvertimod, som det saa ofte gaar Di- 

 sciple, dogmatisk har drevet Systemet paa Spidsen. Ret forstaaet, 

 mener jeg ogsaa, at det er det, der ligger i det ovenfor citerede 

 Sted af Aristoteles, nemlig det, at mens for Parmenides Enheden 

 er en logisk Bestemmelse, altsaa ved et materielt Substrat, er den 

 nos Melissos selv bleven Snbstratet eller Substansen, ganske paa 

 samme Maade som de pythagoraeiske Mathematikere gjorde Tallct 

 til selve Tingenes Substans, modsat Akusmatikerne, for hVem det 

 kun var deres Formbestemmelse. At Melissos dogmatisk har 

 outreret Prineipet, viser sig paa en endnu mcr ioinefaldende Maade 

 deri, at den anden Del af Pannenides's System, xa Kpoz 8o£av, hos 

 ham ganske er bortfaldt. Man har maaske vseret noget tilbeielig 

 HI at overse eller endog negte den philosophiske Betydning af 

 denne Del af Parmenides's System; men det er aabenbart, hvad 

 Jerede dens strenge Systematik viser, at den har en saadan. 



