AJU'ii og videre over Kuafjonl Koblu'rvjerk til Kvrenangen Fjord. 



Dennc Liuie er omtrent 54 geografiskc Mile lang. Megen De- 

 tail staaer endnu til at udforske, men Hovedtrsckkene anseer jeg 

 som sikre. 



Profilet forstaaes lettest, naar jeg begynder med Altenfjord 

 og derfra gaaer mod Nordost til Vardohuus. Ta>t ved denne Fjord, 

 hvor Tverelvdalen stoder til Altendalen, bar jeg nemlig det eneste 

 nogenluride sikre orienterende Lag, som staaer til at finde. Det 

 er en Skifer med sort Streg, altsaa med staerk Kulgehalt, ledsaget 

 af en ligeledes knlboldig sort Kalksteen. Denne Rjergart kjendc 

 de norske Geologer godt, det er Alunskifer, som findes i Christi- 

 ania Ryes Gader og t'orevrigt i Christianiadalen samt i Skiens- 

 fjordens Dalfore, hvor den ligger under de siluriske Afleininger, 

 og som mere selvstaendigt optrreder og er betegnende for en storre 

 Gruppe af andre Skifere paa Hardangervidden og de nordostligt 

 derf'or beliggende Hoifjelde, og som ligger paa Toppen af Sparag- 

 milen i 0sterdalen. Det er imidlertid kun de ydre Kjendemserker, 

 som i B'inmarken ere tilstede. Forsteninger ere ikke fundne. — 

 Udscendet er imidlertid saa charakteristisk, at man neppe tor 

 Mere Tvivl om, at dctte Lag er identisk med det sydlige Norges 

 Alunskifer, hvori Dictyonema flabelliforme er funden. 



Paa det geologiske Kart over det Bydlige Norge, som er nd- 

 kommet i Trykken, og hvoraf, som man veed, Cbristiania og 

 Hamar Stifter ere istandbragte af Professor Kjerulf og Christians- 

 sands Stift af mig, er den Gruppe, hvortil Alunskiferne bore, 

 betegnct som „takonisk«. Den samme Benrevnclse vil jeg ogsaa 



