6 HORN. BEMÆRKN. TIL CARUS's SKRIFT „VERGLEICH. PSTCHOLOGI." 



Bevidsthed om en uendelig Rhythmus, der behersker alle Tider og 

 alle Legemer, kan betragte alt det Endelige fra det Uendeliges, det 

 Eviges Synspunkt og saaledes se alle Uregelmæssigheder, kantede 

 og skjæve Former, alle stykkevise Existentser som Endeligbeder, 

 der blive uendeligt forsvindende fra dette ideale Stade. Herpaa 

 beror igjen denne Menneskets Evne til at forkorte og formindske 

 de sandselige Attraaer, de lidenskabelige Drifter, en Evne, hvoraf 

 al Sædelighed og Kultur hænger. Hvorledes lignende Rhythmer i 

 en anden, mindre kj endelig Form ogsaa bestemme det hele Aands- 

 felt, er jo erkjendt og navnlig paavist i den spekulative Philosophi, 

 der hviler paa den Grundsætning, at fuld Selvbevidsthed ferst op- 

 naaes, naar en saadan immanent Modsætningsdialektik kan efter- 

 vises. 



Hvad jeg her har sagt om Dyrets (og Menneskets) Bevidsthed, 

 gjælder ikke Dyrets Instinkter. Disse rette sig ganske eller væsent- 

 lig efter de rhythmiske Naturbevægelser, f. Ex. Driften til Søvn, 

 Kunstdriften, Ernæringsdriften, Forplantningsdriften, Vandredriften. 

 Men de ere jo ikke bevidste, ikke Resultater af Beregning og 

 Overlæg. Se ievrigt herom mine tidligere nævnte Athaudlinger, 

 hvor Grundene til Slægtsudedeligheden hos Dyrene og den indivi- 

 duelle Udedelighed hos Mennesket paavises, idet man finder For- 

 klaringen i den lige Stilling, hvori begge staa til denne Rhythmus. 



