12 WORM MULLER. DRUE SUKKERETS BESTEMMELSE I URINEN. 



Naar undtages No. 193 (P. A.), hvor Prognosen kunde stilles 

 yderst gunstig, tilhørte altsaa de øvrige Uriner Patienter, der led 

 af (mere eller mindre) grav Diabetes. 



Trækkes disse Bestemmelser fra, vil den gjennemsnitlige Af- 

 vigelse blive ca. 0,25 pCt., en Forskjel, der nogenlunde svarer til 

 TJrinens Gehalt paa andre reducerende Substantser, paa Grund af 

 hvilke som bekjendt Titrering med Fehling^s eller Knappas Vædske 

 angiver en noget større Sukkergehalt end den virkelige. Polari- 

 metriske Bestemmelser i diabetiske Uriner vil derfor i mange Til- 

 fælde nøiagtigere repræsentere den virkelige Sukkergehalt end 

 Titreringerne og saaledes maaske have været at foretrække, hvis 

 ikke de nys nævnte Uoverensstemmelser gjorde sig gjældende. 



Det store Antal betydelige Differentser er i ikke ringe Grad 

 betinget deraf, at jeg fortrinsvis har fæstet min Opmærksomhed 

 paa de Diabetikeres Uriner, som viste paafaldende Afvigelser i 

 denne Eetning, og derfor udførte et forholdsvis større Antal Be- 

 stemmelser af disse, men da ogsaa Kiilz ' i sit sidste Arbeide har 

 fundet, at saadanne Afvigelser ikke sjelden finder Sted, fremgaar det 

 i ethvert Fald af Forsøgene, at man, navnlig hvor man har med 

 grave Former af Diabetes at gjøre, selv ved større SuMergehalt 

 sikrere bestemmer samme ved Titrering, da isaafald Afvigelsen fra 

 den sande Sukkergehalt efter al Sandsynlighed kun bliver ca. 0,2 

 pCt. (0,1—0,3 pCt). 



Hoppe-Seyler har allerede for længere Tid siden ^ gjort op- 

 mærksom paa Nødvendigheden af i Tvivlstilfælde (hvor Polarisa- 

 tion og Titrering ikke skulde give overensstemmende Eesultater) 

 ogsaa at polarisere Urinen efter Behandling med Gjær, og^det var 

 i Henhold til dette Baad, at jeg allerede 1877 overbeviste mig om, 

 at de Uoverensstemmelser, der beløb sig til 1 pCt. og derover, skrev 

 sig fra venstredreiehde, ikke gjæringsdygtige Substantser (resp. 

 Substants). For 6 Aar siden har Hagen og jeg^ fremhævet, at de 



' Kiilz, Zeitschrift fiir Biologie, Bd. 20, 1884, S. 165—178. 



^ kfr. Eoppe-Seyler, Handbuch der physiol.- und pathoi.-chem. Analyse, 3te Auflage, 

 J. 1870, S. 283 (5te Aufl.. 1883, S. 394). 

 Pfliigers Archiv, Bd. 16, 1878, S. 591. 



