CHEISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1884. No. 12. 11 



sydestlige Griindlinie endelig fra Sten til Udgangspunktet eller Aasens 

 sydlige Pynt ved Dælibækken en Længde af 3200 m med et Fald fra 

 192 m til 60 m over Havet. Aasens ©verste Del danner et uregelmæs- 

 sigt Plateau, der i Gjennemsnit har en Heide af ca. 340 m over Havet, 

 en Længde af 1600 m og en Bredde af ca. 750 m. Noget norden- 

 for Plateaiiets Midte sees en sadelformet paa tvers gaaende Ind- 

 sænkniug, i hvis Bund der ligger et vakkert Fjeldtjern, Sæter- 

 tjernet, 274 m. over Havet. Sadelryggen dannes af Aasens heleste 

 Top, der hæver sig først med en jævnere og derpaa med en brat 

 Stigning lidt over 100 m. over Tjernet. 



Fra Plateauet lefter sig flere parallele fra Syd mod Nord 

 gaaende Længderygge baade sendenfor og nordenfor Sætertjernet. 

 Mellem de nordlige Aasrygge ligge flere smaa Myrstrækninger. 

 Fra dette Plateau sænker Aasens Side sig til alle Kanter mod 

 Grundlinierne, med steile, tildels lodrette Styrtninger mod Syd, Øst 

 og Vest og med svagere Sænkning mod Nord og Nordvest. De 

 nederste Skraaninger have overalt en svagere Hældning. Øst-, Syd- 

 og Vestsiderne fures paa flere Steder af revneformige Fordybninger, 

 der tildels gjennemstremmes af Bække og lette Adgangen til Pla- 

 teauet. Ved disse Eevner adskille flere Koller (paa østsiden fire 

 og paa Vestsiden en) sig ved Plateauets Rand fra den evrige Fjeld- 

 masse, ligesom detacherede Forter, der skulle forsvare Adgangen 

 til Plateauet. Af disse Koller har Aasen formodentlig faaet sit 

 betegnende Navn. 



Fra øst-, Syd- og Vestsiden fere flere mere og mindre steile 

 Stier gjennem Pevnerne op paa Plateauet, mod Nord derimod falder 

 en Sti fra Aasens heleste Punkt med jevnere Heldning ned mod 

 Bærums Værk. Den interessanteste Sti leder fra Kelsberg gjennem 

 et Skar mellem bratte Bj er gvægge op til Sætertjernets Vestside. 



Ved Aasens bratte, golde Styrtninger i den evre Del er Pla- 

 teauet paa Vest-, Syd- og østsiden paa lange Strækninger utilgjæn- 

 geligt. Nedenfor Styrtningerne findes dels grovstenede Urer, dels 

 finere Grus, og under Urerne sterre Klippeblokke. 



Som man kunde vente, er den mod Syd vendende Del af Aasen 

 meget ter; østsiden er i den sydlige Del tildels afskovet og derfor 



