L6 



H. H REUSCH. NYE OPLYSNTNGER OM OLIVINSTENEN. 



størrelse ser man, at dette skyldes yrsmaa sorte legemer, der er 

 forenede til grupper, hvis udseende minder om hjortehorn, eller, 

 hvor grenene er mange, om smaa, bladlese buske. Ofte bemærker 

 man, at siderne af serpentinaarerne er fri for indeslutninger, medens 

 midten er opfyldt af disse ,.smaabuske", allesammen grupperede 

 symmetrisk til midtlinjen „med rodenderne ind mod denne". Denne 

 symmetriske anordning er vel egentlig regelen; men den er ikke 

 overalt lige tydelig. 



Bergartens lyse, brunliggule f orvitringshud er undertiden 

 kun 1 mm. tyk. Ofte ser man den dog med aftagende farvestyrke 

 at strække sig betydelig længere ind i fjeldet. Under mikroskopet 

 skiller denne forvitrede olivinsten sig fra den friske derved, at 

 serpentinen her er farvet med et skjær af brunt, og at der desuden 

 i den er udskilt flekker af jernoxyhydrat samtidig med, at de smaa 

 sorte buskformede legemer er forsvundne; der har utvivlsomt fore- 

 gaaet en oxydation af de beskrevne sorte smaalegemer, som maa 

 være en jernerts. 



Det var mig af interesse at undersege, hvorvidt dannelsen af 

 forvitringshuden var ledsaget af en forøgelse af det forhaandenvæ- 

 rende serpentinkvantum. Saa forekom mig ikke at være tilfældet. 

 I et præparat. hvis ene halvdel var frisk, og hvis anden halvdel 

 var forvitret olivinsten, syntes der i den sidste ikke at være en 

 paaviselig forøgelse af serpentinen. Sprækker. uden spor af ser- 

 pentinisering, som jeg maa anse for oprindelige og ikke fremkomne 

 ved præparatets forfærdigelse. gjennemsatte paa samme vis olivin- 

 individerne i det hele præparat. Det gule pulver, som med kniv 

 skrabedes af den smulrende dagflade, bestod væsentlig af ganske 

 klare, fuldkommen friske olivinkorn; kun underordnet optraadte 

 mellem dem gulagtig serpentin. 



Der, hvor faldtegnet (60°) staar i gneisen straks i ø. for Gruf- 

 sevand, er det sted, hvor den ved fig. 3 afbildede struktur i gnei- 

 sen iagttoges. Under mikroskopet saa man, at feldspaten tildels 

 var trillingstribet eller viste mikroklinens gitterstruktur. Acces- 

 sorisk forekom titanit, som allerede var synlig med blotte oine, 

 epidot apatit. 



