2 



M. FOSLIE. OM DE TIL DIGITATÆ HØRENDE LA5IINARIER. 



opret og kraftig udviklet stipes, som kar meget tilfælles med 

 samme hos L. digitata (= L. Cloustoni), navnlig naar den vokser 

 paa steder, som er meget ndsatte for bølgebrydninger. I den hen- 

 seende antager ogsaa lamina'n en meget forskjellig form. I fjorde 

 og indelukkede vige faar arten en kort og forholdsvis bred lamina, 

 som oftest med hjerteformig basis, derimod bliver den paa ndsatte 

 steder lang og faar i regelen kileformig basis. — Det er, som det 

 synes, for en stor del paa grnnd af dens varieren paa de forskjel- 

 lige lokaliteter, hvor den vokser, at man dels har opfattet flertallet 

 af de saavel til L. flexicaulis som L. diyitata hørende former sum. 

 én art, dels har delt disse i flere, med talrige mellemformer for- 

 bundne arter, og ofte har man beskrevet arter og former efter 

 tørrede eksemplarer aden at have seet disse i frisk tilstand, men 

 faa slegter antager et mere afvigende udseende efter at være tør- 

 ret end Laminarierne. 1 



Franskmanden Le Jol is er den første, 2 som har underkastet 

 Laminarierne. navnlig de til gruppen Digitatæ hørende arter, en 

 mere indgaaende undersøgelse. og resultatet heraf har han nedlagt 

 i en monografisk afhandling over nævnte slegt, eller egentlig de 

 under navnet Laminaria digitata sammenblandede arter, men han 

 kommer til et resultat, som i mange henseender staar i strid med 

 de fleste andre forfatteres opfatning, især gjelder dette grup- 



1 Tager man paa den ene side herbarie-eksemplarer af L. diyitata og L. jiexicaulis, 

 vil man mellem disse to arter ofte ikke kunne paavise nogen merkbar forskjel 

 i farven eller laminaernes konsistens og glathed, skjønt uligheden hos friske 

 eksemplarer er meget freratrædende og temmelig konstant, og paa den anden 

 side vil man ofte linde stor forskjel hos herbarie-eksemplarer af samme art. 

 Dette kommer for en del af maaden, hvorpaa de har været tørret, enten de 

 først har været lufttørret, derefter opblødt og præpareret for herbariet, opblødt 

 i salt- eller ferskvand, eller de straks præpareres for herbariet, en tid opbevares 

 i salt o. s. v. Udsættes de for sollyset, bliver de i regelen sorte, ligesaa dersom 

 tørringen foregaar meget langsomt. 



2 J. G. Agardh har nogle aar senere behandlet det samme emne (De Laminarieis); 

 men jeg har ikke havt anledning til at gjøre mig bekjendt med dette arbeide. 

 Forsaavidt jeg har forstaaet andre forfatteres citater rigtig, opstiller J. G. 

 Agardh L. diyitata var. stenophylla Harv. L- flexicaulis) som egen art, men 

 henregner fremdeles L diyitata var. latijolia A r e s c h. (= L. flexicaulis f. ovata 

 Le Jol) til L. diyitata eller en form af denne. 



