18 M. FOSLIE. OM BE TIL DIGITATÆ HØRENDE LAMINAR1 E R. 



og til finde den fæstet umiddelbart til klippen, hvor denne er 

 blottet. — Det samme er tilfældet ved Borgevær i Lofoten. Skjæ- 

 rene Hølen og Hesteskjæret ligger i en afstand af ca. 200 m. fra 

 hinanden, begge er udsatte for det aabne havs paavirkninger. dyb- 

 den og heldingen (ca. 10°) er den samme, men ved det ene, Hølen, 

 er bunden besat med Mytilus og balaner, og her er L. flcxicaulis 

 f. valida meget almindelig, næsten altid fæstet til balanerne og med 

 tallige skjæl mellem rhizinerne, der sees ikke spor af L. digitata, 

 som derimod er almindelig ved det andet, Hesteskjæret, hvor man 

 kun undtagelsesvis finder nogle Mytilus og balaner. 1 



Sommeren 1882 fandt jeg paa øen Stauren ved Gjesvær et 

 eksemplar af L. digitata f. typica og to eksemplarer af L. flcxicau- 

 lis f. valida i et klippehul ved nedre vandmerke. Dette er det 

 eneste tilfælde. hvori jeg har seet disse to former optræde i det 

 litorale gebet. Alle tre havde trind, opret og lige kraftig udviklet 

 stipes, længdeu 20— 24 cm. og omkredsen nedentil Tem.; lamina'ns 

 længde 30— 40 cm. 2 L. digitata var beklædt med barklag og havde 

 tydelige slimkanaler i stipes. L. flcxicaulis f. valida uden barklag. 

 glat. Rhizinerne stemmede overens med typiske eksemplarer af 

 begge former. I tørret tilstand havde stipes hos dette eksemplar 

 af L. digitata nedentil en omkreds af 4 cm., L. flexicaulis f. cal id» 

 derimod kun 2— 3 cm. 3 



L. digitata er meget almindelig langs hele Norges kyst. I 

 Nordland 4 og Finmarken har jeg paatruffet den ved alle mod det 

 aabne hav liggende steder, som jeg har undersøgt. undtagen hvor 

 de foran omtalte J/?/^7i{s-kolonier har havt sit tilhold. 5 I Alten-, 



1 Jeg forbigaar den mindre balan-art, som er almindelig i det litorale gebets 

 øvre del. 



'-' Dette i analogi med L. flexicaulis f. ensifolia, som ligeledes faar meget længere 



lamina end stipes, naar den vokser i klippehuller. 

 5 Alle former af L. flexicaulis svinder forholdsvis meget mere under tørringen 



end L digitata. 



4 Kle en (Nordi, alg.) henregner sandsynligvis L. flexicaulis f. valida til L. digitata. 



5 Paa flere steder, navnlig i Finmarken, lindes opkastet paa stranden store dynger, 

 hovcdsagelig bestaaende af L. ditjitata og L. flexicaulis f. valida. Ved Berle- 

 vaag og Loppen var disse under vinter-stormene opkastede dynger overordent- 

 lig store. Jeg beregnede en enkelt saadan til mindst 50 m 3 . 



