CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FOBHANDL. 1 8 8 3 NO. 5. 7 



denne Retning; men hans Anskuelse udtrykker ganske rigtig. hvad 

 man paa den Tid med Sikkerhed vidste. 



1 Undersøgelserne over Methæmoglobin er der nu en .Stilstand, 

 idet der i Tidsrommet l.->71 — 1877, saavidt mig bekjendt. ikke er 

 publiceret noget Arbeide, der specielt befatter sig dermed. Vist- 

 nok nævnes det af og til i Afhandlingerne over Blodfarvestonene, 

 men nden at man nærmere gaar ind paa de derhen hørende Spørgs- 

 maal. Fra IsTT derimod udkommer det ene Arbeide efter det 

 andet med Methæmoglobin som Hovedthema, og de to forskjellige 

 Anskuelser om Surstofmængden gjør sig skarpere og skarpere 

 gjældende. 



I en længere Afhandling gjor Jåderholm 1 i ls>77 Methæmo- 

 globinet til Gjenstand for en temmelig indgaaende Undersøgelse. 

 Efter at han forst særdeles nøiagtig har beskrevet dets Absorp- 

 tionspektrum saavel i alkalisk som sur Oplosning, gaar han over 

 til at behandle Spørgsmaalet om Surstofmængden og konkluderer 

 efter en lang Eække af Forseg, dels betrætfende dets Dannelse, 

 dels dets Forhold til Reduktionsmidler. at Methæmoglobin er Per- 

 oxyhæmoglobin. Da denne Afhandling danner Indledningen til 

 Striden om Konstitutionen af nævnte Stof, skal jeg her omtale den 

 noget ndforligere. specielt med Hensyn paa det omstridte Punkt. 

 Samtlige bekjendte saavelsom nye af ham paapegede Fakta ud- 

 nyttes her til Fordel for hans Anskuelse, at Methæmoglobin er 

 Peroxyhæmoglobin, med hvilken Ret skal jeg senere soge at vise. 

 Det første, han behandler, er Surstofbindingen ved Indvirkning af 

 Syrer paa ( >xyhæmoglobin (el. Blod), 2 og uden at føre noget egent- 

 ligt Bevis siger han, at Hæmoglobinet ved Syreiudvirkningen opta- 

 ger mere Surstof end nødvendigt for at danne Oxyhæmoglobin og 

 derved — i alle Fald for en stor Del — gaar over til Methæmo- 

 globin, eller efter ham Peroxyhæmoglobin. Uden fremdeles at be- 

 vise sin Paastand angiver han: „Der Weg von Håmoglobiu zum 

 Hamatin bei Spaltuug mit Sauren fulirt somit durch einen hoheren 



1 Zeitschr. f. Bialogie 13, 1877, P. 193-255. 



3 Sml. Lothar Meyer, Zeitschr. f. rat Med. N. F., VIII P. 256, Pfluger & Zuntz, 

 Pflu^era Arcli. I. P. 361 — 374; Strassburg, Pdugers Arch. IV 4 r >l— 464. 



