CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 883. No. 6. 17 



dyb. Umbus ucetabidi med grunde udsnit indad og bagtil; fossa 

 acetabuli meget dyb, med udlebskanalen udmundende ret bagtil. 

 Foramen obturatorinm nmdt-ovalt i sit indre og bagre parti, med 

 skarpe kanter. Tuber ischii langstrakt og smalt, fortykket i begge 

 ender. 



Crista pubis i sit indre parti meget skarp. Sympbysens længde 

 kan ei med sikkerhed angives på grund af defectuositeter ved speci- 

 menet. 



Feniora, over halvanden gang så lange som tibiæ, har caput 

 ganske ubetydelig lavere end Trochanter major ligesom hos H. ain- 

 phibius. Fossa trochanter ica vid og dyb; trochanter minor ubetydelig. 

 Det smaleste af diaphysen falder ovenfor midten. Linca aspera 

 temmelig skarp; hvor den bøier over til condylus ext., findes inden- 

 for samme en dyb fovea. Når femur stilles verticalt, vender begge 

 condyli ret bagtil. Facies articularis patellaris er fuldstændig ad- 

 skilt fra facies art. condyloidea. Fossa inter condyloidca meget dyb; 

 condylus int. meget større end extemus. 



Tibia kort. crista tibiæ, der i sit øvre parti hvælver sig lidt 

 udåd, forsvinder strax nedenfor midten; tuberositas tibiæ forsynet 

 med en bred incisur; malleolus intcrnus rager ganske ubetydeligt 

 nedenfor den bagre pruminerende begrændsning for facies articu- 

 laris inf. 



Os calcauei er temmelig langstrakt; med bagre ende (calx) tve- 

 delt ved 2 prominerende tubercula. Sustentaculum talt meget stærk. 

 Der er 3 ledflader for talus, hvoraf den mellemste, der ligger in- 

 derst på en stærk prominents, danner en ret vinkel med den con- 

 vexe ledflade for malleolus externus. Ledfladen for os cuboideum 

 næsten plan. Sulcus calcanei bred. 



Astragalus har den generisk characteristiske bitrochleariske form; 

 tydelige ledflader for begge malleoli, hvoraf den for mall. ext. størst. 

 Den nedre trochlea bredere end den øvre (tibiale) med sit indre 

 articulerende parti temmelig smalt. 



De etterfølgende tal angiver målene på de forskjellige skelet- 

 dele. Målningen er foretaget for en stor del efter samme methode 

 som den i Cuviers „Ossemens fossiles" anførte. 



Vid.-Sehk.-Forh 1883. No. 6. 2 



