(12 



SCHIVE. DEN NORSKE MARK SØLV OG MYNTM AUKEN ETC. 



Vægtmark, hvoraf man tog saa mange gangbare Mark, som det for 

 Tiden var legalt bestemt eller begrundet i den almindelige Opfat- 

 ning, altsaa in casu 6 Mark, bliver den gangbare Marks Indhold i 

 3210 6 



rent Sølv = — — = 535.1 Æs, og Forholdet mellem Marken rent 



Sølv og den gangbare Mark skulde altsaa i Virkeligheden være 



3780 



■jT^j = 7.06 eller omtrent 1 : 7. Officielt synes dog Forholdet 1 : 6 



at være regnet ogsaa senere end 1380, og Forholdet 1 : 7 først at 

 være indtraadt tidligst omkring 1390. 



At man ved denne Tid helt har opgivet den gamle Inddeling 

 af 10 Penninge paa Ørtugen eller 240 Penninge paa Marken, og 

 nu stadig har regnet denne ligesom i Nabolandene til 192 Pen- 

 ninge, synes blandt andet at fremgaa af et Brev fra 1391 (Dipl. 

 Norv. I No. 537, Norges Mynter Pag. 124), hvor der omtales en 

 Prydelse af Guid, som veiede 5 Ører og 5 hvide Penge, hvilke 

 sidste er = 20 almindelige Penninge. Havde her Ørtugen været 

 10 Penninge, er det lidet rimeligt, at man skulde benyttet 5 hvide 

 Penge istedetfor det simplere 2 Ørtuger, som passer bedre til det 

 første Led 5 Ører. I Forbigaaende bemærkes, at Udtrykket hvide 

 Penge kan antages at sigte til den Slags Mynter, som tindes op- 

 tagne i Myntværket Tab. X, 18 og 19, og som kunne henføres til 

 Haakon den 6te. Efter Schives Beregning kunne de nemlig anta- 

 ges at have holdt 11.7 Æs fint Sølv, og de kunne saaledes ansees 

 som Firepenninge, idet 48 Stykker af dem komme til at holde 

 561.6 Æs fint Sølv eller meget nær 570.778 Æs, som efter hvad 

 ovenfor er udbragt, var det fine Sølv i en gangbar Mark i For- 

 holdet 1 : 6. 



Idetheletaget er det vanskeligt at komme til noget bestemt 

 Resultat med Hensyn til Kursen i de sidste Aartier af det 14de 

 og ind i det 15de Aarhundrede. Dels synes Jordegodsets Værdi, 

 som idetheletaget sank efter den sorte Død, at have været saa 

 varierende, at man deri finder liden Støtte for Bestemmelsen af 

 Myntværdierne, hvilket tildels ogsaa gjælder om Kyrlagets Værdi, 

 og dels synes ogsaa det Forhold, hvori man ved de enkelte Beta- 



