Et Stykke Geografi i Norge. 



(Hermed 3 Karter.) 

 Af 



Professor Th. Kjerulf. 



Nogle Spørgsmaal, som paatrænge sig en Vandringsmand i et 

 Fjeldland som Norge foran Udsigter mod Høider og mod Dybder, 

 ere disse: hvad kan være den inderste Aarsag til Dalenes Retnin- 

 ger, hvori er Søers og Fjordes Beliggenhed grundet, og hvorledes 

 gaar det til, at Landets Høider falde af? 



Man faar da gjerne det Svar paa de første Spørgsmaal: Det 

 er de rindende Vande, som gjennem lange svundne Tider skar 

 dybere og dybere ned. Dalene ere huiede ind og vadskede ud; 

 disse Render ere dannede ved ,,Erosion". Søer og Fjorde ligge 

 i disse Renders Vei, de ere altsaa Udvidelser af Renderne, de ere 

 ogsaa dannede ved Erosion. 



Om man giver sig tilfreds med dette Svar og nu vender sig 

 til det tredie Spørgsmaal: «hvorved er da dette Forhold begrun- 

 det, at Landets store Høider falde af ?" da vil man maaske i nogen 

 Grad føle sig utryg med Erosion som Svar. Hvorfor rækker den 

 store Landhøide ikke helt ud til Kysten? Jo, hedder det for- 

 længst, Norge er et Skraaplan, som vender sin høie Kant mod 

 vest, og som skraaner mod øst o. s. v. Men dette er jo ikke saa. 

 De store Høider møde ikke yderst ved Kysten, det stod tydeligt 

 nok skrevet i Landkjendingen for enhver, der færdedes i den vest- 

 lige Skjærgaard. De store Høider møde først længere inde. Alt- 

 saa det er saa: Landets Høide falder af. Men hvorfor? Hvori 

 er dette grundet? 



1 



