8 



G. STORM. NYE OPLYSNINGER OM PEDER CLAUSSØN. 



han ikke kan see imod Solen, eller det er imellom Solen og harmoni, 

 naar den skinner klar, uden han er den saa nær at han hører Ljnd 

 af dennom eller deres Aare ror, at han der efter kan forfølge dem. 

 Der kunde ikke komme nogen paa Sjøen og derfor heller ikke boe 

 paa disse Øer ved Sjøkanten ved Vestersiden i dette Land, dersom 

 dette grumme Djur kunde altiid være oven Våndet. Men nu haver 

 Gud ved Naturen forraenet hannom det, at han aldrig nogen Tiid er 

 oppe i Våndet, uden det er blikstille Veir og klar Solskin, thi naar 

 Vinden blæser noget lidet, saa maa han være under igjen, og kan 

 ikke være oppe i Våndet. Det er vel sagt, at en Skipper paa it af 

 Kongens Skib skulde for nogen faa Aar siden have seet saadan en 

 Orm udi Flekkerøen, en Aften silde om Sommeren udi godt Veir, men 

 det kunde vel være noget andet Spøgeri, som ofte giver sig tilkjende 

 under Norriges Side, fordi at Sjø-ormen er ikke gjerne over Våndet 

 længer end Solen bøier til Nedgang, mod Aftenen, og er under Vån- 

 det 2 eller 3 Timer førend Solen bjerges, i hvor stille det end er. 



Aarsagen hvorfor han ikke kan holde sig her Østen for Lindes- 

 nes mener jeg disse at være, for Våndet er ikke her saa dybe, og 

 Fjorde er ikke heller saa store og mange og ei heller saa fiskrige, 

 som der nord i Landet, og til med fryse Fjorden og Havet her øster 

 for Lindesnes, hvilket aldrig skeer der nord i det dybe og salte Hav 

 og Fjorder; derfore ere og ikke mange Slags store Hvale her under 

 Landet som i Nordlands Hav. 



Og derfor begaver den almægtige Gud hver Ort og Land med 

 sin besønderlig Art og Slags Fisk og Djur i Våndet og paa Landet 

 for de Aarsagers Skyld, som for os ere skjulte, at vi skulde bekjende 

 hans guddommelige Visdom og Godhed. Dog haver Sjø-orme været 

 seet uden for Soknedal paa denne Side Eigersund faa Aar siden, og 

 ligesaa i Rossfjorden strax vesten for Lindesnes og nu nyligen Anno 

 Christi 1598 udi Trumme-Sund paa Agdesiden; men de haver ikke 

 lenge blevet der, jeg tænker at de haver givet sig nord i Havet. 



Til Peder Claussøns Skrifter maa endelig regnes en kort Grøn- 

 lands Beskrivelse — fuldstændigere baade end Udgaven og Haand- 

 skriftet — , som allerede var trykt i forrige Aarhundrede, men hid- 

 til ikke har været henført til sin rette Ejermand. Udgiverne af 

 „Minerva" (1787, 4 og 1788, 1) gjør opmærksom paa en latinsk Paa- 



