CHRISTIANIA VEDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 6. No. 7. 



5 



constances du f ems. Ar mf elt y étoit aussi appellé. On y a parlé 

 beaucoup sur la Suede et sur S. A. R. Msgr. le Prince Royal. 

 Alors Rar on Ar mf elt prit la parole & proposa tout uniment: cVaider 

 la Suéde d^obtenir la Norvége, comme le meilleur moyen de s^atta- 

 cher le Prince et la nation. Sa proposition fut approuvée de tous 

 les presens & particuliercment de S. M. Imp. le." Armfelt havde 

 saaledes den samme Opfatning som Karl Johan af Sveriges Stil- 

 ling efter Finlands Tab og Nødvendigheden af at sikre det en Er- 

 statning, forinden det gik i Kampen for en Sag, der ikke direkte 

 vedkom dets Interesser. Han maa i dette Tilfælde betragtes som 

 Repræsentanten for det finsk-russiske Standpunkt; han kjendte 

 Svenskerne og vidste, hvad der var nødvendigt for at forsone dem 

 med Forbundet med den Magt, der havde sprængt Sveriges For- 

 bindelse med Finland. Armfelt blev derfor ogsaa en god Støtte 

 for Grev Løwenhjelm og var den Mand, som denne — næst Sveriges 

 Chargé d'affaires — først opsøgte efter sin Ankomst til den rus- 

 siske Hovedstad. 



Efter at have gjort Grev Romanzow et Besøg fik Grev Lø- 

 wenhjelm ^ Februar Audiens hos Kejser Alexander og havde ved 

 denne Leilighed med ham den lange Samtale, som i Schinkels 

 Minnen (VI, 122 — 128) er gjengiven i en meget fri Bearbejdelse, 

 efter den Fremstilling, Greven selv har leveret i sin lange Depe- 

 sche af 5 9 T Februar 1812. Kejseren udtalte derved, hvor stor 

 Pris han under de nærværende Omstændigheder satte paa et For- 

 bund med Sverige, og ytrede Ønske om at blive gjort bekjendt 

 med Kongens Hensigter, da Sverige og Rusland, som i Aarhun- 

 dreder havde ligget i Strid med hverandre, nu havde samme In- 

 teresser og ikke burde mistænke eller skade hinanden. Efter 

 den Schinkelske Fremstilling skulde han derpaa have kommet med 

 en meget smuk Tirade: „Må det forflatna for alltid begrafvas i 

 glomskan" o. s. v., o. s. v., hvorpaa han havde afbrudt sig selv, 

 „utan tvifvel oroad a f de smdrtsamma minnen, som trang de sig på 

 honom" o. s. v. Af alt dette tindes der ikke et eneste Ord i Lø- 

 wenhjelms Depesche ! Den følgende Del af Referatet er imidlertid 

 korrekt, med Løwenhjelms Skildring af sit Lands Stilling og Nød- 



