10 Y. NIELSEN. AKTMÆSSIGE BIDEAG TIL SVERIGES POLITISKE HISTORIE. 



melige Venskabsforhold. Alt, som hed Sværmeri, var fuldstændig 

 fremmed for hans klogt beregnede Statskunst. Han kjendte Na- 

 poleon helt igjennem, forstod hans Svagheder og var sig bevidst, 

 at disse engang maatte føre til hans Fald, ligesom han ikke 

 gjorde sig urigtige Forestillinger om sin egen Position. Medens 

 derfor Alexander betragtede Kampen mod Napoleon som det ho- 

 vedsagelige Formaal for det Forbund, som han vilde slutte med 

 Sverige, og derved kunde have frie Hænder, var Karl Johan gan- 

 ske anderledes bunden ved Hensynet til sin Stilling i Sverige. 

 Han havde først og fremst den Opgave, at forandre et helt poli- 

 tisk System, der var bygget paa de bitre Minder fra 1808 og 1809, 

 og at bringe Nationalhadet til at forstumme. Han vidste, at dette 

 blot kunde ske paa en eneste Maade, ved at føje en ny Besiddelse 

 til Sveriges Krone, som Erstatning for det tabte Finland, og mente, 

 at dette ovenikjøbet var en Nødvendighed for at hæve Folkets 

 sunkne Mod og bringe det til paa ny at gribe sig sammen til en 

 ny og stor Kraftanstrængelse. En saadan Erstatning saa han i 

 Norge, som han, forinden han førte de svenske Tropper i Krigen, 

 ønskede at se forenet med sit nye Fædreland, og af denne Grund 

 blev Fordringen paa Norge det første og væsentligste Punkt i det 

 Program, der skulde danne Grundvolden for den nye Allianse. 

 Den fik forøget Vægt ved Hensynet til det betænkelige i under 

 en Fastlandskrig at lade Sveriges vestlige Grænse være ubeskyttet, 

 og derfor havde han fremsat den med det samme, der fra svensk 

 Side indlededes Forhandlinger med Rusland. 



Hans Opfatning af sin egen og sit nye Fædrelands Stilling un- 

 der denne nye Forbindelse, der var et stærkt Brud paa Sveriges 

 politiske Traditioner, var klart og bestemt udtalt af Grev Løwen- 

 hjelm i dennes Samtaler med Kejser Alexander, saaledes som de 

 ere gjengivne i hans Depescher. Karl Johan var sig vel bevidst, 

 at han spillede et dristigt Spil, naar han kastede sig ind i de 

 store europæiske Brydninger, og han vilde derfor for det Lands 

 Skyld, hvis Skjæbne han nu var sat til at styre, have al mulig 

 Sikkerhed for at se de Løfter opfyldte, som hans nye Allierede 

 gav ham. Derfor var det ham af saa meget større Vigtighed alle- 



