CHRISTIANIA VTDENSK.-SELSK. PO RH AND li. 1 8 7 6. NO. 7. H 



rede at se sig i Besiddelse af Sveriges vestlige Naboland, forinden 

 han med sin Hau* gik over til Fastlandet, da det bagefter, selv 

 efter en Sejer, kunde være tvivlsomt, om man vilde være villig 

 til at opfylde de paa Forhaand givne Tilsagn. Der laa heri ingen 

 Mistillid til Kejser Alexanders personlige Følelser og disses Oprig- 

 tighed, men vel til de Indflydelser, som fra andre Hold kunde gjøre 

 sig gjældende hos denne. Karl Johan var her en stor Menneske- 

 kjender og viste sig som den, der forstod at beregne og tage 

 Hensyn til alle Muligheder. Først af alt tog han derved Hensyn 

 til, at hvis Napoleon endelig blev slagen, vilde Alexander ikke 

 være det eneste Medlem af Koalitionen, med hvem han da selv 

 vilde faa at forhandle. Kejserens egne Planer gik i denne Hense- 

 ende meget vidt, og Sandsynligheden var ogsaa for, at Koalitionen 

 maatte blive talrig, saafremt de første Forbundnes Anstrengelser 

 kun bleve kronede med Held i Begyndelsen. Hos disse andre 

 fremmede Suveræner kunde imidlertid ikke Karl Johan gjøre Reg- 

 ning paa de samme Følelser af personlig Hengivenhed, som de, 

 der besjælede den russiske Kejser, og han maatte derfor alene af 

 denne Grund være paa sin Post foråt han ikke, naar den almin- 

 delige Fred en Gang afsluttedes, skulde blive den, der maatte 

 betale Legen ved at opgive sin høje Stilling -uden at have bragt 

 sit adopterede Fædreland den Udvidelse i Landomraade og den 

 Garanti for Fremtiden, som han ønskede at skjænke det. Han 

 havde saaledes ikke fuldstændig Sikkerhed for at faa de Løfter 

 opfyldte, som man nu vilde give ham, forinden Overdragelsen var 

 foregaaet. 



Forsaavidt var ogsaa hans Maade at betragte Sagernes Stilling 

 væsentlig forskjellig fra Kejser Alexanders. Uagtet denne endnu ikke 

 havde truffet Karl Johan personlig og saaledes befæstet det nyind- 

 gaaede Venskabsforhold, synes dog hans Hengivenhed for sin 

 fremtidige Bundsforvandt lige fra Begyndelsen af at være meget 

 varm, og idet han selv følte sig overbevist om Oprigtigheden af 

 sine Følelser, faldt det ham aldrig ind at nære Tvivl om, at han 

 skulde kunne opfylde sine Løfter, naar Krigen var endt. For ham 

 var Hovedsagen at føre et afgjørende Slag mod Napoleons Over- 



