CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 6. NO. 7. 17 



(VI, 246); men det synes dog rimeligt, at han fremdeles virkelig 

 har havt til Hensigt at benytte den første gunstige Lejlighed, som 

 frembød sig, og at han ønskede at have alt paa det Rene med Rus- 

 land, selv om det ikke skulde lykkes ham med det samme at faa 

 Englands Samtykke til at forene den skandinaviske Halvø. De en 

 Gang begyndte Rustninger fortsattes, og alle Forberedelser bleve 

 trufne for at gaa løs paa Sjæland eller Norge. Samtidig udkaste- 

 des der ogsaa en Plan til at udføre dette Angreb alene ved Eng- 

 lands Hjælp, hvis de russiske Tropper virkelig skulde blive for- 

 hindrede fra at komme, og for saa meget lettere at vinde den 

 engelske Regjering for en saadan Tanke lod Kronprinsen denne 

 underrette om „de liberale og frisindede Vilkaar", hvorpaa han 

 agtede at tilbyde det norske Folk en Forening med Sverige. 

 (Schinkel, VII, 12.) 



Kejser Alexander anerkjendte i den følgende Tid saavel i sine 

 Breve til Karl Johan, som i sine Samtaler med Grev Løwenhjelm 

 flere Gange sin Forpligtelse til at bistaa Sverige med Tropper for 



23 Septbr 



at erholde Norge. Saaledes berettede Gesandten under -- nl f. — - 

 to 5 Oktbr. 



1812 i en til Kongen stilet Depesche, at han samme Dag havde 



overleveret Kejseren et Brev fra Kronprinsen og derved foreholdt 



ham „combien il étoit important pour Votrc Majesté de savoir posi- 



iivcment et sans erreur, å quoi s'en tenir sur la possibilité oVune 



jonction du corps promis de 25,000 hommes pour agir en Selande. 11 



Hertil havde Kejseren svaret, at det paa Grund af Omstændighe- 



derne under Krigen havde været ham umuligt at sætte det dertil 



bestemte Korps i komplet Stand, men at han, naar Tropperne 



vare færdige, strax skulde lade dem indskibe til Sverige, og at 



han da med Glæde vilde se „qu'on utilisåt V hiv er en attaquant la 



Norvége directement" . Dette sidste, som tidligere kun havde været 



det subsidiære, kom altsaa nu frem som det principale. Videre 



skrev Grev Løwenhjelm: „Je ne doute pas, Sire, que VEmpereur 



ne tienne la promesse verbale quHl vient de me donner relativement 



a ce corps å faire agir directement sur la Norvége 



Mais éest avec la plus vive douleur, que je crois, que V. M. dans 



Vid.-Selsk. Forh. 1876. 2 



