18 Y. NIELSEN. AKTMÆ S SIGE BIDRAG TIL SVERIGES POLITISKE HISTORIE. 



une saison aussi avancée se verra forcée de renoncer au plan que 

 Sa sagesse avoit adopté pour Vindépendance et le bonheur de la 

 Sudde et pour Vabaissement de Son anden et perpetuel ennemi." 

 I Virkeligheden synes det dog tvivlsomt, om der paa en saadan 

 Aarstid skulde for Alvor været Tale om et Felttog mod Norge, og 

 om ikke Kejseren da allerede havde anseet det for givet, at Pla- 

 nen vilde blive udsat til den kommende Vaar. Men alligevel ved- 

 blev han i den følgende Tid at forsikre Grev Løwenhjelm om sin 

 Beredvillighed til at opfylde de Forpligtelser, som han i denne 

 Henseende havde paataget sig, og hvad Kejseren saaledes ytrede, 

 det blev igjen af Gesandten stadig indberettet til Stockholm, hvor 

 det ikke kunde undlade at gjøre Virkning. 



I en Depesche af ^\P^° ^— 1812 omtalte saaledes Grev 

 7 November 



Løwenhjelm, hvorledes Kejseren bestandig forsikrede ham om Op- 

 rigtigheden af sin Beslutning om at bidrage til Norges Forening 

 med Sverige, ligesom han følte sig overbevist om Nødvendigheden 

 af, at man paa den Maade først maatte have beroliget Svenskernes 

 Nationalhad mod Rusland, forinden man anvendte Sveriges Kræfter 

 i et for dets egne Interesser fremmed, men for Rusland nyttigt 

 Øjemed; Planen om en Landgang af svenske og russiske Tropper 

 paa den nordtyske Kyst var ikke længer nogen Hemmelighed, og 

 hvad Finland angik, da var dette saagodtsom blottet for Tropper. 



I en anden Depesche af ]Q 9 ^y^^ r omtalte Løwenhjelm, at 



Kejseren for ham havde udtrykt sin Erkjendtlighed for alt, hvad 

 han skyldte Kronprinsen af Sverige, og at han fremdeles holdt fast 

 ved det engang aftalte Princip om Norges Forening med Sverige; 

 Kejseren havde derhos talt om den Hurtighed, med hvilken man i 

 Finland reorganiserede det Korps, som skulde optræde i Fællesskab 

 med de svenske Tropper, samt at han du havde det Haab, at 

 Norge frivillig kunde blive afstaaet til Sverige. Det viser sig 

 heraf, at Kejseren fremdeles i 1812 udtalte sig, som om han var 

 bestemt paa, hvis Karl Johan ønskede det, at stille et russisk 

 Troppekorps til hans Raadighed, for fra Sverige at anvendes til 



