46 Y. NIELSEN. AKTMÆSSIGE BIDRAG TIL SVERIGES POLITISKE HISTORIE. 



Vons avcz toujours placé dr confiance dans les sentimens que je 

 Vons ai invariablement vaués <f* avec Icsqucls Je suts 



Monsieur Mon fr ere Sf cousin 

 de Votre AUesse Royale 

 a Dresde le 11 Avril 1813. le bon fr ere cousin 



Alexandrc. 



Je conipte sur Vindulgence de Votre AUesse, qu^Elle ne m?en 

 voudra pas de me servir d)une main étr ang ere pour eopier ma lettre. 



Dolgorucki blev altsaa tilbagekaldt og desavoueret under en 

 Form, der i enhver Henseende maatte tilfredsstille Karl Johan. 

 Men allerede forinden Kejserens Svar var indløbet, havde denne 

 paa egen Haand tilstill et den dansk-norske Regjering et Ultimatum, 

 hvori han fordrede Afstaaelsen af Norge eller ialfald af Thrond- 

 hjems Stift som Pant for det øvrige, indtil Danmark kunde komme 

 i Besiddelse af den tiltænkte Skadeserstatning. Da dette blev af- 

 slaaet, afbrødes ogsaa den diplomatiske Forbindelse, idet først 

 Lorichs afrejste fra Kjøbenhavn og nogle Dage senere Legations- 

 sekretær, Kammerjunker Hochschild, der først ganske nylig var 

 kommen derhen. Fra ham haves nogle Breve til Grev Engestrøm, 

 der omhandle denne Sag. I det første af disse, der er dateret 

 Kjøbenhavn 23 April 1813, ytrer han, at han havde anmodet Ro- 

 senkrantz om en Samtale og ligeledes tilstillet Dolgorucki det Brev, 

 som han havde modtaget fra Suchtelen, hvorefter denne øjeblik- 

 kelig havde indfundet sig hos ham, meget forfærdet over disse Med- 

 delelser: Je lut dis, qu il n'y avoit pas lå de quoi s'étonner ; qiiil 

 connoissoit la réponse du ministere Danois aux propositions de la 

 Suede, réponse, qui terminoit toutes les discussions et rendoit inévitable 

 la résolution, que venoit de prendre mon gouvernement. Til Svar her- 

 paa udbredte Dolgorucki sig længe om Fordelene ved at temporisere 

 og nu at kunne sætte forenede Kræfter imod den fælles Fiende i 

 Stedet for at begynde med at opgjøre sit private Mellemværende 

 og derved gjøre to Armeer aldeles unyttige; for sit eget Vedkom- 

 mende forsikrede han, at han aldrig havde ofret lea intéréts de son 

 souverain å ses dffeetions particuliårcs, hvorfor han følte sig meget 

 krænket ved den Mistanke, som man nærede til ham i Sverige. 



