52 Y. NIELSEN. AKTMÆSSIGE BIDRAG TIL SVERIGES POLITISKE HISTORIE. 



en méme tems exigeante, que sa publicatipn compromettroit infailli- 

 blemcnt le Dannemarc au plus haut point. 



Fra Englands Side var der altsaa ingen Trøst at hente for 

 den dansk-norske Regjering, og Karl Johan kunde ogsaa forsaavidt 

 synes at have al Grund til at være fornøjet med Udfaldet af de 

 Forsøg, som let kunde have faaet en skjæbnesvanger Indflydelse 

 paa hans Politik. Selv betragtede han imidlertid ikke Forholdene 

 i et saa gunstigt Lys, da netop de sidste Begivenheder i hans 

 Øjne havde været et Bevis for, at de Betænkeligheder, som han 

 den hele Tid havde næret, havde været ganske berettigede. Be- 

 givenhederne havde udviklet sig paa en Maade, som maatte give 

 disse forøget Styrke. Naar der allerede nu, forinden man var 

 kommen videre, kunde vise sig saadanne Antydninger, som de, 

 der vare fremkomne ved Dolgoruckis Sendelse til det dansk-norske 

 Hof, at ialfald et mægtigt russisk Parti — uanseet Spørgsmaalet 

 om Kejserens personlige Stemning — ønskede at skille Sverige af med 

 den lovede Erstatning, var der endmere Grund til at frygte for, at 

 der ved det endelige Opgjør efter Krigen ikke vilde blive tåget 

 synderligt Hensyn til dets Krav i Henhold til de forinden dennes 

 Begyndelse givne Løfter. Man havde begyndt med at tilsige ham 

 Ruslands Understøttelse til at erhverve Norge strax; skjønt dette 

 senere havde unclergaaet Modifikationer, var Løftet dog aldrig tå- 

 get endelig tilbage, uagtet der endnu ikke var gjort noget for at op- 

 fylde dette. Det kan være rimeligt, at Kejser Alexander stod i 

 den Tro, at Karl Johan ikke lagde saa stor Vægt paa at se denne 

 Sag ordnet, som han antydede, og at han vilde have vist sig ganske 

 anderledes energisk, hvis han havde været paa det Rene med den 

 rette Sammenhæng. Ligesaa er det sikkert, at Begivenhedernes 

 Udvikling havde lagt Hindringer i Vejen, der ikke vare lette at 

 fjærne. Men til Trods herfor var Karl Johan nødsaget til at vise 

 den største Forsigtighed, forinden han gik videre. Den svenske 

 Hær, der var bestemt til at deltage i Felttoget mod Napoleon, 

 var allerede begyndt at gaa over til Tydskland; men dens Fører 

 dvælede endnu i Sverige, som om han betænkte sig til det Yderste, 

 forinden han vilde foretage noget Skridt, der uigjenkaldelig maatte 



