ta 



O. RYGH. NORSKE MYNTFUND. 



Aarhundredes tidligere Del, de ældste vel af Kong Aethelstan 925 

 —940 (i Danmark). 



Det synes heraf at kunne sluttes, at disse vesteuropæiske Myn- 

 ter ere komne til Norden i to adskilte Strømme med betydeligt 

 Mellemrum i Tid. Fundene ere allerede saa mange, at man maa 

 have luld Ret til at lægge saamegen Vægt paa Mangelen af Fund 

 fra Mellemtiden. Den første Strøm (Mynter 800—850) maa have 

 været svagere, saavidt man kan dømme efter de lidet betydende 

 Myntmængder, den har afsat i Jordfundene. Efter Mynternes Alder 

 maa den vel antages at have naaet til de skandinaviske Lande alle- 

 rede i 2den Halvdel af 9de Aarh., om ikke noget tidligere, og at 

 have ophørt inden dette Aarhundredes Udgang. Den anden, efter 

 Udseende langt stærkere Tilførsel af vesteuropæisk Mynt kan ikke 

 være begyndt før efter 980, da Mynter, prægede ved eller efter 

 denne Tid, i alle disse Fund danne Hovedmassen, og ældre Mynter, 

 forsaavidt de forekomme, ere Undtagelser og ikke gaa ret meget 

 længere tilbage i Tiden. De sidste kunne derfor ikke ansees for 

 andet end en tilfældig Indblanding i de rige Forraad af ny Mynt, 

 som fra det 10de Aarhundredes Slutning kom op til os. 



Hvis der behøvedes nogen yderligere Bekræftelse paa, at disse 

 to Mynttilførsler ere at holde ud fra hinanden, kunde en saadan 

 søges deri, at Mynter af den ældre Gruppe temmelig ofte vides at 

 være fundne i Grave (3 af de norske Fund 1 ) og 4 af de svenske), 

 medens den yngre Gruppes Mynter saagodtsom aldrig træffes ander- 

 ledes end i Markfund. 



Det ligger nær at sætte den første af disse Mynttilførsler i 

 Forbindelse med Vikingetogenes Begyndelse henimod Aar 800, og 

 den sidste med det nye Opsving, de tog i Farvandene omkring de 

 britiske Øer ved Aar 1000. Men Grunden, hvorfor ingen Mynter 

 ere komne til Norden fra vedkommende Lande i en Tid, som man 

 efter det anførte vel kan sætte omtrent mellem Aarene 890 — 990, 

 vil det neppe blive let at paavise. 



Man vil se, at Norge efter de hidtil fremkomne Fund maa an- 



') No. 1. 2. 8. 



