1U A. BLITT. THKOKIKX OM VKXL. KONT. OG ENST7L. KX/1MATEB. 



kommen vandrette Løb taler mod denne Mening. Thi enten hviler 

 Isbræen paa Fjordbunden, og da vil den under sin Fremskride» 

 folge denne; Farerne kunne da ikke blive vandrette. Eller ogsaa 

 dyder Bræen, og da maa den kalve og opløses i Brudstykker, som 

 vanskelig kunne udlmle milelange sammenhængende Furer langs 

 Strandene. 



Keilhau har fremkastet den lanke, at Strandlinierne ere ud- 

 hulede ved Fjordis, uden at han dog bestemt udtaler paa hvad 

 Maade. Han nævner dog. at Is, som drev ud af Fjorden, har be- 

 arbeidet Kysten. 1 



K. Pettersen 2 antager, at Strandlinierne ere udhulede ved 

 Drivis, som har skuret Fjeldsiderne. Han holder paa en uafbrudt 

 Stigning, og da Strandlinjer findes ved mange Fjorde, som nu ere 

 isfrie, ledes han til at anvende den af mig i 1^75 fremsatte Theori 

 om en Vexling af kontinentale og insulære Klimater til at for- 

 klare Strandlinierne. 



I Salangen har Pettersen 3 fundet et Sted, hvor Fjordbredden, 

 tilsyneladende under Paavirkning af den om Vinteren paa Fjorden 

 dannede Is, var tildannet som en vordende Strandlinie. Der var 

 en Veibane udhulet i Kjeklet i Hoide raellem Flo og Fjære, og 

 ovenfor var der steile Vægge. 



Jeg er enig med Pettersen i Resultatet, men ikke i Præmis- 

 serne. Thi at Is ved Skuring skal kunne udhule saa dybe Furer 

 som mange af Strandlinierne, er vanskeligt at fatte. 



Ingen af de fremsatte Theorier om Strandlinjer synes at være 

 istand til at forklare Phænomenerne. Jeg vil nu foreslaa en For- 

 klaring, som bedre eud de nævnte passer til de mig bekjendte 

 Kjendsgjerninger. 



Strandlinier kjendes kun paa de Dele af vor Kyst, hvor del- 

 er Flo og Fjære. Ved Christianiafjorden er Forskjellen mellem 



1 Cfr. Kjerulf, Udsigt p. 16, hvor de betræffendc Udsagn al' K. anføres. 



- Om de i fast Ber» indgravede Straudlinier i Arch. f. Math. og Naturv. III, | 



Chr.a 1878. 

 1 Cfr. Pettersen 1. c. p. 217-219. 



