CH1USTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 188 1. No. 6. 3 



disse uendeligt mange Impulser, der med forskjellig Styrke og i 

 forskjellige Retninger tilstrømme Sjælen. Disse kunne fremkalde 

 Reflexbevægelser og tillige vække en reflekteret Bevidsthed hos 

 Dyret; men efter Darwin er alligevel Dyresjælen helt igjennem 

 bestemt af disse Indflydelser. Da Darwin, saavidt jeg har for- 

 staaet, negter Dyreslægternes Existents, saa vil han vel heller ikke 

 kunne erkjende Tilværelsen af noget virkeligt Instinkt hos Dyret, 

 altsaa af en virkelig Ligning, hvorefter Slægten efter en evig Lov reali- 

 serer sin Ide. Men vi maa erkjende baade det Ene og det Andet. 

 Dyret har saavel en umiddelbar Bevidsthed som en retiekteret; 

 den første er Sla^gtsfornemmelsen, der foregaar efter en Ligning, 

 men ikke naar frem til Individualitet; den anden kommer nok til 

 Individualitet, men ligger under for Kræfternes Parallelogram. 

 Derfor kommer i Dyresjælen Ligningen ikke til fuldt Gjennembrud. 

 Det Dyr bliver altsaa kun Sjæl, men ikke Personlighed. Aarsagen 

 til, at en saadan Bevægelse efter Kræfternes Parallelogram, skjønt 

 lovmæssig, dog giver et uregelmæssigt Billede, er den, at Loven 

 her har en betinget Form: Dersom de og de Kræfter virke, 

 saa vil den eller den Bevægelse indtræde. Men vi vide jo ikke, 

 hvorvidt Betingelsen tinder Sted. Ligger derimod en Ligning til 

 Grund for Bevægelscn, saa er Lovmæssigheden ubetinget. Hvad 

 Dyreinstinktet angaar, saa spores Ligningen deri, at det er et Ind- 

 slag afden Rhythmus, som tydeligvis behersker Universet i Form 

 af Aarstider, Maaneskifter, Dag og Nat, der ideligt vexle. Skal nu 

 Sjælen blive Personlighed, saa maa den ikke blot dunkelt fornemme 

 denne Rhythmus, men ogsaa have den optaget i Reflexionen. Men- 

 nesket er sig denne rhythmiske Bevægelse fuldt bevidst og kan 

 fra hvilketsomhelst Punkt overskue og udmaale den. Det mærker 

 Ligningen ikke blot i den legemlige Verden ligetil Aandedrættet 

 og Pulsslagene, men ogsaa paa det aandelige Felt. Overalt, hvor det 

 kommer til klar Fornemmelse af denne Rhythmus, foler det sig 

 frigjort som Personlighed. Derfor tinder det sig vel tilmode ved 

 al symmetrisk Ordning, ved Digtekunst og Musik, hvor denne Rhyth- 

 mus er kommet til Herredømme, fremfor ved den tørre Prosa, især 



den trivielle llverdagssnak, der altformeget er behersket af Loven 



1* 



