4 



J. H. L. VOGT. NO GLE BEMÆRKNINGER OM GRANIT. 



stærkere, naar vi undersøger, hvorledes tilsvarende fænomener stil- 

 ler sig hos bergarter, om hvem vi ved, at de enten var i en fast 

 form eller i en blod, letbøjelig form dengang, da foldningen fandt 

 sted. Som typus paa de sidste slags bergarter vil vi tage sand 

 og ler; fig. 3 i foregaaende afhandling viser, at aldeles lignende 

 indløbere findes i disse løse bergarter, og E. Erdmann giver i Geol. 

 foren. forh. jan. 1879 tegning og beskrivelse af brudstykker af 

 sandlag i ler, som aldeles svarer til brudstykkerue af hornblen- 

 deskifer i rød gneis. Ganske anderledes stiller forholdene sig ved 

 de bergarter, som allerede havde deres faste form, da foldningen 

 fandt sted. Jeg maa her i et og alt henholde mig til A. Heim: 

 „Ueber den Mechanismus der Gebirgsbildung" og til Daubrée: 

 „Géologie expérimentale". Begge omtaler bl. a. itustrukne belem- 

 niter; sidemassen har ikke trængt ind i mellemrummene, men kun 

 gjort nogle ganske svage indbøjninger der, og mellemrummene er 

 blevne fyldte med hvid kalkspath eller kvarts, altsaa senere pro- 

 dukter. Vi ser, hvor stærkt dette staar i modsætning til det lag at 

 hornblendeskifer, som var revet over, og hvor hele mellemrummef 

 var fyldt af sidestenen. Til de fine udløbere kjender jeg i disse 

 bergarter ingen slags analogon (undtagen muligens stylolitherne). 



Dersom gneisen var aldeles fast, da den blev foldet, saa 

 maatte alle nærliggende lag blive foldede omtrent paa samme 

 6> maade. Dette vil naturligvis ogsaa i regelen 



være tilfælde, dersom den var i en slags blød 

 tilstand ved foldningen, men da kan undtagel- 

 sesvis ogsaa tænkes, at to nærliggende lag kan 

 blive foldede paa vidt forskjellige maader. Dette 

 sidste indtræffer i virkeligheden meget ofte; fig. 

 G (i fuld maalestok) er et godt exempel herpaa, 

 idet der i mindre end lcm^ afstand fra den skarpe 

 dobbeltfold findes et feldspathlag, som gaar sin jævne gang uden 

 nogensomhelst foldning. Man sammenligne dette med fig. 2 i 

 foregaaende afhandling. 



Tilslut maa jeg anbefale som aldeles nødvendigt for enhver, 

 som vil studere disse fænomener, udelukkende at fæste sig ved 



