(i 



J. H. L. VOGT. NOGLE BEMÆRKNINGER OM GRANIT. 



den udsender ind i grundfjeldet, synes at straale ud fra graniten 

 og ikke at gaa parallelt med grænsen. Jeg sætter disse forholde i 

 forbindelse med, at grundfjeldet og de siluriske skifere blev fol- 

 dede og bøjede ved respektive den ældre og den yngre granits 

 frembrud (se herom Kjerulfs udsigt, Drammensgraniten og side 7 i 

 denne afh.), medens derimod grundfjeldet ikke synes at være bleven 

 foldet eller bøiet i nogen større grad ved den yngre granits frembrud. 

 Ved Vestfossen (pr. Drammen) og Nersnæs (pr. Kristiania) har vi 

 nemlig omtrent horizontalt liggende sparagmitlag, som hviler paa 

 den allerede foldede gneis, medens alunskiferen lige i nærheden 

 er stærkt foldet. Dette viser for det første, at grundfjeldets fold- 

 ning fandt sted før den siluriske tid, og for det andet, at hverken 

 grundfjeldet eller det lige ovenpaa liggende sparagmitlag i nogen 

 væsentlig grad tog del i de siluriske skiferes foldning. 



For at kunne studere den ældre granit maatte jeg have et 

 kart i stor maalestok over gneisens stilling i nærheden af granit- 

 grænsen. Jeg valgte trakten rundt Fredrikshald til denne under- 

 søgelse, da granitgrænsen her ikke gaar i en ret linje, men gjør en 

 dobbelt krog paa sig, og fordi jernbanelinjen omtrent følger græn- 

 sen og derved letter observationerne. Hvert af de paa kartet af- 

 satte tegn repræsenterer i alm. 3 paa hinanden følgende observa- 

 tioner. Det medfølgende kart over Fredrikshald med omegn bekræf- 

 ter paa det tydeligste den før bekjendte kjendsgjerning, at „gneisen 

 ved grænsen snor sig om graniten", og samtidig viser det, hvorgjen- 

 nemgaaende gneisen falder fra granitgrænsen. Man ser, hvorledes V 

 for Berg station gneisen retter sig efter den her mod S gaaende 

 granitgrænse; faldet er østligt og meget lidet (ca. 20°). Ved Spon- 

 viken bøjer granitgrænsen om i ONO; man ser, hvorledes i den an- 

 ledning gneisen først, om end uregelmæssigt, i hjørnet falder mod ca. 

 NO og først senere mod N og NNV. I disse fald er der vistnok her 

 og der nogle uregelmæssigheder, som man jo skulde vente, naar en 

 saadan uhyre masse skal foldes; men de er ikke af nogen større be- 

 tydning. Ved Tistedalen bøjer granitgrænsen om mod SO og senere 

 mod S; denne sidste retning fortsætter sig mange mile nedover. Her 

 falder gneisen overmaade jævnt mod ONO og 0; det gjennemsnit- 



