CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 8 1. No. 9. 



7 



lige fald er 30°. I svingen ved Tistedalen er faldet mod NO, om end 

 lidt uregelmæssigt; som fast regel gjælder, at faldet her er meget 

 stejlere end ellers, i regelen ca. 70°. Af denne grund maa gnei- 

 sens mægtighed her være sammentrængt paa et meget mindre 

 rum end længere syd, hvor det varer ca. 3 / 4 mil, førend gneisens 

 fald dreier om fra østligt til vestligt. Dette maa være grunden 

 til, at gneisens strøg ved Aspedammen og Præstebakke gjennem- 

 gaaende er NN V istedenfor N, som jeg først ventede det. Lig- 

 nende ræsonnementer kan man ikke føre om gneisen paa den anden 

 side af svingen, altsaa N for Tistedalen og Idefjolden, da granit- 

 grænsen strax efter atter bøjer mod N, og da gneisen her ofte er 

 sniaakruset. — Man kan illustrere sig gneisens forhold til graniten 

 ved Fredrikshald ved at tage et horizontalt liggende klæde, løfte det 

 op langs kanten og føre denne et sted længere ind end paa de øvrige 

 steder. Der vil hældningen blive størst, og ligeledes vil paa siderne 

 horizontallinjerne eller strøgene ikke gaa parallelt med kanten, med 

 paa skråa ind mod det længst indbøjede punkt. — Jo nærmere man 

 kommer ind mod graniten, des nøjagtigere stemmer i regelen gnei- 

 sens stilling med grænsen og det baade med hensyn til strøg og 

 fald; for det sidstes vedkommende se fig. 7. Dette forlede dog 

 ingen til at tro, at Fredrikshaldsgraniten, som ved grænsen ofte 

 er stribet, skulde være en metamorfisk skifer i lighed med gneis- 

 bergarterne. At denne granit er en yngre dannelse end gneisen, 

 sees af, at den alt i et i det smaa overskjærer gneisens skikter, at 

 den langs grænsen indeholder en hel del brudstykker af grundfjeldet, 

 og at baade brudstykkerne og gneisen ved siden ofte gjennemsættes 

 af granitgange, som man kan se udspringe fra graniten; se fig. 7 og 

 side 5. Der existerer ingen overgang mellem gneisen og graniten, 

 thi man kan bestemme grænsen nøiagtigt paa tommen; se herom 

 mere pag. 14. At denne yngre granitdannelse har været smeltet, 

 det kan vi slutte af dens fultlstændige analogi med den yngre gra- 

 nit baade i petrografisk henseende, i afkjølingsfænomenerne etc, 

 hvorom mere senere; jeg forudsætter den yngre granit med dens 

 metamorfiske virkninger paa de siluriske skifere som bekjendt. 

 Gneisens stilling ved granitgrænsen kan jeg ikke forklare paa 



