14 J. H. L. VOGT. NOGLE BEMÆRKNINGER OM GRANIT. 



dette maal ikke regnes i tusinder, men kun i hundreder af fod. 

 Her er forudsat, at graniten ikke har været dækket af yngre dan- 

 nelser, f. ex. af porfyrdækker. 



Jeg har flere gange seet gode snit af den ældre granits grænse 

 mod gneis; men intet sted har graniten nær grænsen været af- 

 sondret parallelt grænsefladen; dette stemmer med den hypothese, 

 at gneisen ved den ældre granits udbrud endnu var i en varm til- 

 stand. 



Fredrikshalds granit er kun stribet enkelte steder nær græn- 

 sen mod gneis, medens den altid midt inde i feltet og videre paa 

 mange steder lige ved grænsen er ustribet. Bergarten er, naar den 

 er stribet, besynderlig nok altid rød paa grund af, at orthoklasen 

 da er rød, medens den ustribede granits orthoklas er lysegraa. 

 Man kan saaledes allerede paa farven se, om man har stribet gra- 

 nit eller almindelig granit for sig. Paa vejen fra Fredriksstens fæstning, 

 hvor den stribede granit er typisk udviklet, til Lundsholt eller fra 

 Fredrikshalds by forbi nogle stenbrud ud mod Eskevig ser man, 

 hvorledes den stribede granit lidt efter lidt gaar over i almindelig 

 granit, eftersom man fjerner sig fra grænsen; samtidig gaar den 

 røde farve over i den graa. Begge granitvarieteter er altsaa dan- 

 nede paa samme maade. En flygtig iagttager vilde muligens sige: 

 yderst har vi gneis, derpaa stribet granit og saa alm. granit; altsaa 

 er der en overgang mellem gneis og granit. Men i jernbaneskjæ- 

 ringerne kan man nøjagtig paa tommen bestemme grænsen mellem 

 gneisen og graniten; her sees, at graniten skjærer igjennem gnei- 

 sen, at den sender gange ind i den, og at den indeholder gneis- 

 brudstykker. — Det viste sig strax ved Fredrikshald, at den stri- 

 bede granits foliation overalt er parallel med bænkningsfladerne, 

 uanseet om bænkenes strøgretning er parallel med grænsen mod 

 sidestenen eller ei. I kvartsporfyren ved Drammen er foliationen, 

 som fornemmelig viser sig ved feldspathkrystallernes længdeud- 

 strækning, ogsaa parallel med bænkningsfladerne, og det samme 

 Ander ifølge Dr. E. Reyer sted ved de i „Tektonik der Graniter- 

 giisse bei Carlsbad und Neudeck" (Jahrb. d. k. k. geol. Reichsan- 

 stalt 1879) beskrevne granitfelter. Aldeles i lighed med Dr. Th. 



