CHBISTIANIA VIDEXSK.-SELSK. FORHANDL. 1881. No. 9. 



15 



Kjerulf (Udsigt, pag. 193) opfatter Dr. Reyer granitens foliation 

 som en fluktuationsstruktur. Han begrunder dette derved, at folia- 

 tionen er parallel med de langstrakte, ellipsoidiske „Schlieren- 

 blatter" o: relativt grovkornig granit, som efter hans mening kom- 

 mer fra gjentagne eruptioner gjennem samme eruptionskanal, og 

 som delvis skulde have blandet sig med og flydt i samme retning 

 som massen fra hovederuptionen. Ved denne fluctuation maatte 

 de grovkornede partier antage en langagtig form, 'og glimmerbladene 

 maatte stille sig parallelt med bevægelsesretningen. Naar samtidig 

 bænkene er parallele med samme retning, saa maa dette udlægges 

 saaledes, at skikt for skikt eller bænk for bænk af denne strøm- 

 mende masse samtidig gik over fra flydende til fast form; herom 

 lidt mere senere. — Ved den ældre granits grænse gaar foliationen 

 parallel denne, uden at dog graniten her kunde sees at være bæn- 

 ket. Det synes jo ogsaa rimeligt, at den flydende masse lige ved 

 grænsen maatte bevæge sig parallelt denne. Grunden til, at den 

 stribede struktur ved Fredrikshaldsgraniten kun findes i nærheden 

 af grænsen, er rimeligvis identisk rned grunden til det samme for- 

 hold ved vore grønsten-gange og dækker og ved mange af de fin- 

 kornede eller tætte syenitgange, som udsendes fra Kristianiasyeniten 

 ind i siluren; den størknende masse maa antages at have været i 

 strømmende bevægelse i nærheden af grænsen, medens den ellers 

 har været i forholdsvis ro. — Som bekjendt er den stribede foli- 

 ation ikke speciel karakteristisk udelukkende for de ældre graniter; 

 saaledes er foliationen hos Laurvigssyeniten ved Baadebugtcn pr. 

 Stoksund nær Langesund mere fremtrædende, end jeg nogensinde 

 har seet den i Fredrikshaldsgraniten. 



Ganske forskjellig fra den stribede granits foliation er en 

 „zonestruktur", som bestaar deri, at enkelte partier undertiden 

 skiller sig fra de nærliggende ved visse tilfældige ting, saaledes 

 f. ex. ved smaa farvenuancer, ved forskjellig rigdom paa glimmer, 

 ved mere grovkorncthed af de enkelte bestanddele (hvilket sidste 

 naturligvis ikke maa forveksles med de svævende, ofte grovkornige 

 granitgange i selve graniten) etc. Dette fænomen har jeg flere 

 gange iagttaget baade i Fredrikshalds- og i Drammensgraniten, 



