20 



J. H. L. VOGT. NOGLE BEMÆKKNINGEB OM GRANIT. 



nøjagtigt i den sydlige del af Drammensfjorden (se fig. 11) og i næsten 

 hele Lierdalen o: fortsættelsen af Drammensfjordens indsænkning. 

 Den øvre del af Drammensfjorden har jeg kun ganske fiygtigt under- 

 søgt. I denne granit findes der faa stenbrud, da graniten ofte er 

 løs og smuldrende og derfor ikke egner sig til finere bygningssten. 

 Jeg har derfor i regelen maattet tage mine faldbestemraelser fra 

 fjeldvægge og renskyllede fjeldstrande lige ved fjorden. Ved den 

 sydlige del af fjorden er bænkningen stærkt fremtrædende, saa man 

 her faar gode maalinger, men ved den øvre del kan dette ofte 

 være vanskeligt nok. Ogsaa her synes det overalt at være tilfælde, 

 at bæukene hælder ned mod fjorden, muligens paa smaa, betyd- 

 ningsløse undtagelser nær et eller to steder. I Lierdalen er gra- 

 niten flere steder afbrudt af silur og porfyrdækker; ifølge Dr. Th. 

 Kjerulf (Udsigt, Drammensgraniten) staar de enkelte granitpartier 

 i forbindelse med hverandre under siluren, og porfyrdækkerne er 

 yngre. Overalt er bænkenes fald ret ud mod dalen, forøvrigt ogsaa 

 her med modifikation ved de tilstødende smaadale. Bænkene dan- 

 ner saaledes fra Rødtangen (enden af Drammensfjorden) til Hørte- 

 kollen (øverst i Lierdalen) en 5 mile lang indsænkning, eller i den 

 oprindelige granits overflade existerede der en 5 mile lang bølge, 

 sandelig en ordentlig bølge. — Ved Konerud hælder bænkene ned 

 mod Drammensdalen, som staar lodret paa Lierdalen; her maa der 

 altsaa have existeret en forgrening af den rendeformige indsænk- 

 ning. — Jeg vil specielt gjøre opmærksom paa Krokfjeld lige oven- 

 for Holmsbo; det ligger isoleret, næsten som en ø og stikker frem 

 i Drammensfjorden langt fra den hovedskraaning, som omgiver 

 fjorden. Bænkene danner her et hvælv, svarende til fjeldets form; 

 i den ellers saa rene, lange bølge skulde der altsaa her have været 

 en mindre forhøjning. Sauøen lige ved Fredrikshald har samme 

 bygning som Krokfjeld, og jeg antager, at ogsaa de øvrige, meget 

 faa øer i Drammens- og Idefjorden skylder lignende bænknings- 

 forholde sin existence. — Drammensfjorden ender ved Rødtangen; 

 der drejer ogsaa bænkenes fald om fra V mod S, hvilket fald ved- 

 varer paa sydsiden af Hurumslandet paa de steder, hvor fj eldet 

 falder lige ud i sjøen. Paa den anden side af Rødtangen drejer 



