CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1881 No. 9 



23 



som er skaffede bort, medens deri mod nordsiden, som var stødside 

 mod den tidligere indlandsis, er fuldstændig bevaret. Paa de gan- 

 ske smaa øer eller holmer, som ligger i sundet mellem m. og v. 

 Bolærn, falder bænkene forskjelligt paa forskjellige sider, hvilket 

 viser, at selv disse er levninger af egne, ganske smaa pukler af 

 bænkene. — Andre steder, f. ex. paa øerne i Langesundsfjorden, 

 er Laurvigssyeniten ikke afsondret i bænke, eller i alle fald er 

 bænkningen meget svagt fremtrædende. Ifølge II. Reusch (Isskuret 

 fj eld og forvitret fjeld, Kr.ania. videnskabsselskabs forh. 1878) 

 gaar dalene og fjeldpartierne paa saadanne steder parallelt med 

 vertikale sprækker i syeniten. — Det er en selvfølge, at man for- 

 mlen de i regelen fladt liggende bænkningsflader ogsaa ofte har 

 vertikale sprækker i graniten og syeniten, men jeg har paa de 

 steder, jeg har undersøgt, ikke fundet, at disse staar i noget lov- 

 mæssigt forhold til bænkene eller til den nuværende overflade. 

 Enkelte vertikale sprækker er af gammel oprindelse, hvilket kan 

 sees af, at de er belagte med clorit, svovlkis, dendriter etc., men 

 mange skriver sig fra yngre dato og er som saadanne afhængige 

 af OYerfladen og ikke omvendt overdåden af dem. 



Ifølge I. I). Whitney (Geological Survey of California, volume 

 I) og Dr. Ed. Reyer (Tektonik der Granitergiisse bei Neudeck und 

 Carlsbad, Jahrb. d. k. k. geolog. Ileichsanst. 1879) spiller bænkene 

 samme rolle i granitfelterne i Sierra Nevada og ved Kalvarienberg 

 ved Neudeck, Erzgebirge; dette fjeld ligner i sin geologiske byg- 

 ning Tonsenaasen. 



Efterat vi nu har seet, hvor gjennemgaaen.de landskabets nu- 

 værende relief i de fire undersøgte granit- og syenitfelter afhænger 

 af bænkningsforholdcne, skal vi gaa over til at se lidt paa virk- 

 ningen af den gamle isbedækning her. — Ved Fredrikshald ligger 

 skuringsstribernes retning (se kartet) altid mellem V 35° mod S 

 og V 70° mod S; de fleste striber, jeg maalte, gik i retning meget 

 nær V 50° mod S. Tistedalen gaar i en retning, som skjærer sku- 

 ringsstribernes middelretning under en vinkel paa ca. 30°, altsaa 

 en forholdsvis liden vinkel. Det synes, at isen har villet nærme 



