CHRISTIANIA VTDENSK.-SELSK. FORHANDL. 188 1. No. 9. 25 



(som den dag i dag paa Bolærerne), da disse er de almindeligst 

 forekommende sprækker, men derimod kan isbræer eller rindende 

 vand kun tænkes at fordybe sine lejer; de maa saaledes have skaa- 

 ret sig ned gjennem bænkene, og herpaa ser vi i det smaa ofte 

 excmpler, idet vi har smaadale, som ikke afhænger af bænkene. 

 Denne fordybning er neppe skeet derved, at isen har brudt op 

 tjeldet langs efter bænkningsfladerne. Hvor overfladen i det smaa 

 er omtrent konform med bænkene, sees ofte store flader med sku- 

 ringsstriber, som under svage vinkler skjæres af bænkenes sprækker, 

 og der, hvor mindre dale er skaarne ned gjennem bænkene, kan 

 dalenes sider sees at være ganske bedækkede med skuringsstriber 

 — et bevis for, at bræen kun har skuret og da rimeligvis nogen- 

 lunde jævnt overalt. Det samme gjælder ogsaa om indlandsisen. 

 Naar vi nu tinder, at bænkene i sine store træk er parallele med 

 den nuværende overflade, saa kan jeg ikke forklare det paa anden 

 maade end derved, at bænkene oprindelig var parallele med den 

 størknende granits eller syenits overflade mod den fri luft, noget, 

 som vi af andre grunde allerede før har sluttet os til. 



Da de tilfældige dale, som ikke skyldes bænkene, men der- 

 imod erosion, bestandig er meget ubetydelige, saa maa vi slutte, 

 at erosjonen her ikke har virket i større grad. Vi har ligeledes 

 seet, at de render, som skyldes bænkene, ikke i noget betydelig 

 udstrækning er fordybede ved senere erosion, ligegyldigt om der 

 har gaaet bræer i disse indsænkninger eller ei. 



Tilslut vil vi forsøge at besvare det spørgsmaal: ligger de 

 yngre graniters og syeniters nuværende overflade i stor eller liden 

 dybde under deres oprindelige overflade? Vi har allerede fra Hør- 

 tekollen faaet det svar, at denne afstand ikke maa regnes i tusin- 

 der, men kun i hundreder af fod. Til lignende resultat er Dr. 

 Th. Kjerulf (Udsigt, s. 66) kommet for de siluriske skiferes ved- 

 kommende i enkelte af Hadelands dale, idet der „den øverst mulige 

 etage danner de tvende synklinale sider af de i profilet synlige 

 dale eller med andre ord: at der intet dersteds (i dalen) er bort- 

 ført for at kunne virke dalens fremkomst". Det samme gjælder 

 ogsaa om Glitredalen, strax syd for Ilørtekollen. — I mellemtiden 



