2G J. H. L. VOGT. NOGLE BEMÆEKNINGER OM GRANIT. 



mellem silur (og devon?) og istiden nedlagdes der i det sydlige 

 Norge intet sediment af den udstrækning, at det er bleven opbe- 

 varet til os. Det synes ikke rimeligt, at der i den tid blev bragt 

 store masser bort fra overfladen, thi i saa fald maatte man vente, 

 at noget af dette material bist og her vikle være bleven aflejret 

 og opbevaret til senere tider. Prof. Sexe (se Skandinaviens verti- 

 kale Svingninger) udtyder mangelen af disse yngre dannelser der- 

 ved, at Norge i al den tid laa paa bunden af et stort hav, hvor 

 intet sediment aflejredes, og hvor følgelig ingen erosion kunde virke. 

 Ved istiden blev landet igjen udsat for eroderende kræfter; vi ved 

 af A. Hellands beregninger (Ueber die glacialen Bildungen der nord- 

 europåischen Ebene), at det material, som da skaffedes bort fra 

 landet, skulde svare til, at Skandinaviens nuværende overflade for- 

 højedes om ca. 70 m -' 



Vi maa saaledes af flere grunde give det svar, som dog ikke 

 tør gjøre fordring paa fuld sikkerhed, at i de yngre granit- og 

 syenitfelter ligger den nuværende overflade ikke betydelig dybt 

 under den oprindelige. 



Om granit- (syenit-) og pegmatitgange. 



Vi vil først se paa de gange, som udsendes fra Kristiania- 

 (eller Grefsen) syeniten ind i de siluriske skifere. At disse gange 

 virkelig kommer fra selve syeniten, ved vi deraf, at vi undertiden 

 (f. ex. i Grefsenaasen, fig. 9) kan forfølge dem tilbage lige ti 

 deres udspring fra moderstenen; desuden stemmer de i petrografisk 

 henseende fuldstændig med de finkornige, porfyragtige eller tætte 

 syenitvarieteter lige ved grænsen og det saavel makroskopisk som 

 mikroskopisk (ifølge A. Penck: „Ueber einige Kontaktgesteine des 

 Kristiania Silurbeckens", Nyt Mag. f. Naturv. 1879). I sin optræden 

 ligner disse gange vore almindelige grønstengange; de har i midten 

 porfyrstruktur eller er mere eller mindre finkornige, medens de 

 ved grænsen er tætte og stribede. Jeg har ikke seet nogen af 

 disse gange fjernet mere end henimod 1 kilom. fra grænsen mellem 



1 Dette tal burde egentlig formindskes noget, da saa faste bergarter som vore 

 gneiser og graniter ved at knuses til smaastykker eller til sand og ler næsten 

 fordobler sit volum. 



