22 OM URINSYRENS FORHOLD TIL KOBBEROXYD OG ALKALI. 



S Efter 50 Sek. 

 Kogning smuk 

 Fældning af 

 gult 

 Cu 2 (0H) 2 ' 



Reaktionen ei ikke fuldt saa fin, naar man anvender et stort 

 Overskud af Fehlings Vædske; men den er selv da baade sikrere 

 og ømfindtligere end Trommers Prøve, kfr. 



KHUr 0, 012S °/ , 5 Kem. KHUr, 0, 5 Kem. CuS0 4 (11,, Mol. CuS0 4 paa 1 

 Mol. KHUr), 0,5 Kem. alkalisk Seignettesaltopløsning. Ved Kogning tydelig Reaktion. 



KHUr 0, , %, 5 Kem. KHUr, 0, 5 Kem. CuS0 4 (14, 3 Mol. CuSO., paa 1 Mol. 

 KHUr), 0, 5 Kem. alkalisk Seignettesaltopløsning. Ved Kogning tydelig, men svag 

 Reaktion. 



KHUr 0, o0833 7(„ 5 Kem. KHUr, 0, 5 Kem CuS0 4 (17„ 6 Mol. CuS0 4 paa 1 

 Mol. KHUr), 0, 5 Kem. alkalisk Seignettesaltopløsning. Ved Kogning muligens An- 

 tydning til Reaktion. 



KHUr 0, oo6r °/ , 5 Kem. KHUr, 0, 5 Kem. CuS0 4 (21„ 15 Mol CuS0 4 paa 1 

 Mol. KHUr), 0,j Kem. alkalisk Seignettesaltopløsning. Ingen Reaktion ved Kogning. 



Urinsyren lod sig altsaa, naar man an vendte Fehlings 

 Vædske, med Lethed paavise i 5 Kem. af Opløsninger, 

 som indeholdt 0, 0086 % KHUr (== 0, 007 % Urinsyre = 0, 00035 

 Gr. Urinsyre i 5 Kem). Reaktionens Grændse syntes at 

 ligge ved 0, ou75 % KHUr (= 0, 006l % Urinsyre = 0, 0003 Gr. i 5 Kem.). 



Da 1 Del Urinsyre ved sædvanlig Temperatur først opløses i 

 14000 Dele Vand, vil det altsaa ikke lykkes i vandige Opløsninger 

 af ren Urinsyre direkte at paavise denne ved den Trommer'ske 

 Prøve, hvorimod man vil kunne erholde Reaktion, om end svag ved 

 Hjælp af Fehlings Vædske. 



Prøvens Finhed synes ikke før at være nærmere studeret; der 

 foreligger i saa Henseende kun en kort Angivelse af Seegen, der 

 (1. c. S. 243) siger: „Von einer. . . . 0, 01 procentigen Harnsåure- 

 losung bringen 5 cc. nur eine sehr geringe Wirkung auf Kupfer- 



Forsøgene gjentoges med samme Resultat. I en tredie Række, hvor Kogningen 

 fortsattes et Par Minuter, var Reaktionen ikke saa smuk i de med 0, 3 og 0, o j 

 Kem. CuS0 4 tilsatte Prøver. Vædsken havde antaget en mere jevn rødgul 

 Farve, og Udskillelsen var utydelig; dog var ogsaa her Reaktionen umiskjendelig; 

 men dens Grændse synes at være naaet. 



