CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 8 1 No. 14. 7 



Ilab. ad Sværholt in Finmarkia occidentali rarum, in scrobi- 

 culis saxorum in inferiori aquæ limite. 



Den staar nær D. (Coiloncma) Chordaria Aresch. f. BaJiusi- 

 ensis (]. c. p. 170. DictyosipJion Chordaria Aresch. Phyc. Scand. 

 p. 150, tab. 8 B), med hvilken den stemmer overens, hvad forgre- 

 ningen angaar. Jeg har ikke seet eksemplarer af denne form; men 

 at dømme efter den citerede figur i Phyc. Scand. synes forskjellen 

 dog at være temmelig stor, hvilket vil sees ved sammenliguing 

 med den paa pl. I givne figur (5) af D. (Coil.) FinmarJcicum. — 

 Hos D. Chordaria Aresch. f. Bahusiensis opnaar grenene i 

 regelen større tykkelse end den del af hovedtraaden, hvorfra de 

 udgaar, og afsmalner sjelden eller lidet mod toppen. Det om- 

 vendte er tilfældet med D. FinmarJcicum n. sp. (cfr. pl. I, 

 fig. 5), idet grenene hos denne aldrig opnaar samme tykkelse som 

 den del af hovedtraaden, hvorfra de udgaar, og fra midten af- 

 smalner de i almindelighed jevnt saavel mod toppen som basis. 

 ■ — En anden og antagelig mere konstant karakter er imidlertid, 

 at kortikalcellerne hos D. Chordaria i optisk tversnit har en 

 elliptisk eller aflang form, 1 medens de hos D. FinmarJcicum er 

 runde eller næsten runde. Den sidste er desuden mindre slimet 

 og har kortikalcellerne meget fastere forenede end D. CJiordaria. 

 Den fæster sig mindre godt til papiret. 



Flerrummede zoosporangier har, saavidt mig bekjendt, hidtil 

 ikke været observerede hos nogen art af slegten Dictyosiphon. 

 Hos de ved Sværholt (den 10de august) indsamlede eksemplarer 

 af D. FinmarJcicum n. sp. fandtes disse fuldt udviklede og i tem- 

 melig stort antal. De opstaar hvorsomhelst paa hovedtraaden 

 undtagen paa dennes basaldel. og tildels paa grenenes basaldel. 

 Af form er de dels smalt, dels bredt omvendt ægformige med til- 

 spidset eller afstumpet basis (pl. I, fig. G og 7), 1G0-240 \). høie 

 og 75 -105 ;ji tykke paa det tykkeste. I toppen bærer de (altid?) 

 et eller flere leddede, hyaline haar (pl. I, fig. 7). 



Dette er ialfald tilfældet hos dc eksemplarer af f. simpliciuscula, som jeg har 

 havt anledning til at undersøge. 



