Allerede i 1837 var der af Parnell i Transact. of Royal Soc. 

 of Eclinb., vol. 14, beskrevet en med de tvende nævnte Gobier nær- 

 beslægtet Art fra Scotland under Navn af Gobius albus. Ligesom 

 disse var den i levende Live transparent, og talte ligesom Gdb. 

 Stuwitzii, med hvem den idethele havde den største Lighed, blot 

 5 Straaler i den første Dorsal; den adskiltes dog tydeligt fra denne 

 ved sit større Hoved og særdeles stærke Tænder, ligesom ogsaa 

 ved Formen af anden Dorsal. Endvidere hav<Je den samme Stør- 

 relse, som de norske Arter; men i Modsætning til disse besad den 

 store, skjønt let affaldende Skjæl, medens dog Legemet, hvorSkjæl- 

 lene vare affaldne, udviste fuldkommen lignende Bølgelinier mellem 

 Muskellagene, som de øvrige tvende. Ogsaa Parnell antog sin 

 Gobius som den spæde Unge af en stor og ukjendt Art. 



Af G. Nilssonii var i 1844, da Arten blev be skreven, foruden 

 de af Stuwitz fundne Individer, til forskjellige Tider indsamlet 

 et Par andre udenfor de bergenske Kyster, nemlig ved Askevold 

 i Søndfjord af Stiftamtmand Christie, samt udenfor Christiansund 

 af v. Duben. I de senere Aar er af Prof. Sars yderligere fundet 

 et Par Individer ved Manger, samt ved Bolærerne i Udløbet af 

 Christianiafjorden; men skjønt Arten neppe kan antages at være 

 Bærdeles sparsomt udbredt, vides dog for Tiden neppe tiere end 

 de nævnte Individer at være iagttagne af denne Art. 



Af G. Stuicitzii vedbleve Stuwitz's Individer fra Bergens Om- 

 egn at være de eneste bekjendte, indtil Prof. Lilljeborg i 1859 

 opdagede denne Art i Gullmarfj orden i Bohuslehn. I Juli 1861 fandt 

 Intendant Malm paa det samme Sted saavel G. Stuicitzii, som G. albus 

 (Forh. i Xaturf. 9 Møde, 1863); ved denne Leilighed blev det consta- 

 teret, at Huden hos G. Stuiritzii var, ligesom hos G. albus, beklædt 

 med store Skjæl, der dog vare saa yderst let affaldende, at de for 

 den største Del ganske gik tabte, selv med Iagttagelse af den 

 største Forsigtighed, under Indfangningen. Endvidere gjorde Malm 

 den vigtige Observation, at begge Arter uagtet sin Transparents og 

 ringe Størrelse dog vare fuldt udviklede Individer; saaledes fand- 

 tes af G. Stuuitzii, hvoraf de største Individer maalte i Totallængde 

 48 mm , drægtige Hunner allerede ved en Totall. af :J5 mm , og af G. 



