66 



kalla dvergår dvalins leik.. 

 eyglo jotnar, 

 ålfar fagrahvel, 

 alskir åsa synir. 



Jeg mener, at heraf fremgaaer, at Aserne betragtedes som 

 høiere Væsener end almindelige Mennesker, men som ringere end 

 de hoie Guder. 



Af alt det Anførte fremgaaer med Sikkerhed, at der i Oldtiden 

 og langt ned i Middelalderen i Oxuslandene levede et Folk. kaldet 

 Aser, — og med Sandsyiilighed, at de Aser. som bragte den høiere 

 Culturs Velsignelser til Norden, ere af Beundring og Taknemme- 

 lighed hævede til Halvguders Rang, omgivne af en Glorie, som. 

 udsmykket af Traditionen, gjorde dem til himmelske Guder. 



Opfattelseu af Aserne som Folk eller Kaste var i forrige Aar- 

 hundrede almindelig og fastholdes af enkelte Historikere ogsaa i 

 det 19de Aarh. , medens derimod tiere nyere antage. at Aserne i 

 Hedenold stedse skulle have været betragtede og dyrkede som 

 Guder, men at ved Christendommens Indførelse Nordmændene og 

 Islænderne stræbte at give den for deres Skjaldekunst saa vigtige 

 Åsalære en saadan Vending, at den uden Anstod for Christendom- 

 men kunde mindes og af Skjaldene benyttes. 1 



Denne Opfattelse, hvor sindrig den er. er dog kun en Gisning, 

 fremsat for at udfinde Aarsagen til. at Aserne eie blevne behand- 

 lede som historiske Personer. 



Xaar Snorre sætter Odins Udvandring i Forbindelse med Ro- 

 mernes Krige i det vestlige Asien, tor dette beroe paa en Misfor- 

 staaelse; tlii deres Krige naaede aldrig saa langt, at de kunde 

 forurolige Beboerne i Oxuslandene eller bevæge Xogen til Udvan- 

 dring derfra. Derimod passer Angivelsen overmaade godt. dersom 

 man antager, at han sigter til Alexander den Stores Tog. Han 

 overskred I > ;)r<)]>«imisus (Hindukusch), oversvømmede Oxuslandene 

 og naaede lige til Jaxartes iden østlige Tanais). Ved denne Be- 



1 Suulnlrs Keyser. Samledv AfhandUng€T t 



